ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/876/26 Справа № 243/8525/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соловйова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання    Примак Н.М.,
за участю захисника адвоката    Прокопцева С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Прокопцева С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, місце роботи: тракторист КП «Благоустрій», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, звільнено від сплати судового збору, -
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 03.09.2025 року о 07:36 год. у м. Слов`янську, по вул. Банківській, буд. 1, керував транспортним засобом Avant 528, н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від продуття приладу Alcotest Drager 6820 на місці зупинки та проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Вівся відеозапис на бодікамеру Motorola Solutions VB 400 № 472698 та відеореєстратор 70mai. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Прокопцев С.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду щодо ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП скасувати та провадження закрити. 
На обґрунтування своїх вимог вказує, що протокол про адміністративне правопорушення містить суперечливі дані, які виключають вину ОСОБА_1 , оскільки дата складання протоколу зазначена 03.09.2025 року, проте вчинення правопорушення зазначено 09.09.2025 року. 
Вказує, що відеозапис поліцейських не є належним та допустимим доказом, оскільки в порушення вимог закону не є безперервним, а зроблений нарізками. 
Звертає увагу, що протокол складений о 08-00 годині, а транспортний засіб нібито зупинений о 07-36 годині, отже вся процедура зайняла 24 хвилини, а тому не можна вважати відеозапис тривалим, для обґрунтування його переривання. 
Зазначає, що ОСОБА_1 не відстороняли від керування транспортним засобом, що є порушення вимог Інструкції. 
Зауважує, що ОСОБА_1 є працівником КП «Благоустрій», транспортний засіб належить підприємству та подія мала місце, коли автомобіль використовувався у господарській діяльності. 
Наголошує, що рапорт поліцейського не може слугувати однозначним доказом винуватості особи. 
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином, завчасно повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю його захисника адвоката Прокопцева С.В.
Заслухавши захисника адвоката Прокопцева С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити, вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознаками керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, виявлення у водія ознак сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду. 
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 093953 від 03.09.2025 року; 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до ВСП КПЛЗ м. Слов`янськ від 03.09.2025 року;
- рапортом інспектора взводу № 2 роти № 1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Шаповалова І. від 03.09.2025 року;
- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 553096 від 03.09.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1190 грн;
- довідкою за базами «ІПНП Армор», відповідно до якої посвідчення водія серійним номером НОМЕР_3 від 14.05.2011 року, категорія «А, В, С, D» видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- відеозаписами поліцейських, відповідно до змісту яких зафіксовано факт керування та зупинки працівниками поліції транспортного засобу Avant 528, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Факт керування зазначеним транспортним засобом ОСОБА_1 не заперечував. Під час спілкування в ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота.
Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Alcotest Drager, проте останній відмовився. Надалі працівник поліції запропонував водію пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, на що останній також відмовився. Після цього працівником поліції було попереджено ОСОБА_1 про відповідальність згідно з п. 2.5 ПДР України та про те, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Також із відеозапису вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Інший працівник поліції повідомив, що номерний знак не встановлений у належному місці, що і стало причиною зупинки, у зв`язку з чим на водія ОСОБА_1 буде винесено постанову за порушення п. 2.9 в ПДР України. Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено, заперечень чи клопотань від нього не надходило. Від керування транспортним засобом водія відсторонено.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.
Всебічно вивчивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що факт керування транспортним засобом, поза розумним підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи та не заперечується стороною захисту. 
Так, із відеозапису вбачається рух транспортного засобу Avant 528, н.з. НОМЕР_2 та керування ним саме ОСОБА_1 , який, після зупинки та спілкування із поліцейськими, проведення процедури огляду на стан сп`яніння, не заперечив факт керування ним транспортним засобом. Крім того, стороною захисту зазначено, що даний транспортний засіб є власністю комунального підприємства, а ОСОБА_1 є працівником. Також, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України, керування транспортним засобом без номерного знаку. 
Крім того, відеозаписом поліцейського беззаперечно підтверджено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що також не заперечує сторона захисту. 
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який поза розумним сумнівом підтверджує події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, на відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності у апеляційного суду не виникає. 
Твердження захисника про недопустимість відеозапису як доказу з підстав його неперервності є неспроможними, оскільки відеозаписом зафіксовано обставини, яких достатньо для встановлення істини у справі. Крім того, захисником не зазначено будь-яких даних, які не відповідають зафіксованим фактичним обставинам або які мали місце, проте на відеозаписі поліцейських відсутні. Посилання лише на порушення безперервності у даному випадку не може слугувати підставою для визнання такого доказу недопустимим, оскільки відеозапис поліцейських, який є додатком до протоколу, містить усі характерні дані, що дають підстави вважати його належним та допустимим доказом.
Посилання захисника на те, що рапорт поліцейського не є самостійним доказом вини, не є слушними та, навпаки, підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки саме сукупністю досліджених доказів, зокрема рапортом, доведено вину ОСОБА_1 . При цьому місцевий суд не посилається на рапорт як на єдиний доказ вини ОСОБА_1 .
Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом. Зокрема, відеозаписом зафіксовано, що працівником поліції наголошено, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України його відсторонено від керування транспортним засобом.
Доводи захисника про те, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , є власністю комунального підприємства та, з урахуванням часу фіксації руху, останній міг перебувати під час виконання службових обов`язків, жодним чином не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки останньому інкриміновано саме відмову від проходження огляду на стан сп`яніння за наявності ознак такого сп`яніння. Тому можлива перевірка стану здоров`я водія перед виходом на зміну у цьому випадку не впливає на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимог ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними. 
Доводи захисника на невідповідність дати складання протоколу із датою фактичних обставини, яка наведена у фабулі протоколу, не заслуговують на увагу, оскільки, протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № 093953 від 03.09.2025 року складений на відповідному бланку та містить рукописний текст, аналізуючи вказаний протокол, апеляційний суд зауважує, що поліцейським зазначено дату скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення саме 03.09.2025 року, що за характером написання хоча і схоже дату - 09.09.2025 року, однак за своєю суттю, враховуючі інші дані протоколу та особливості почерку безсумнівно є – 03.09.2025 року. 
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульовано у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням до первісного визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» у цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів, поза розумним сумнівом доведено, як факт зупинки транспортного засобу Avant 528, н.з. НОМЕР_2 , факт керування ним безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б свідчили про істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення та є безумовною підставою для його скасування, а також спростовували б висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Прокопцева С.В., апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Прокопцева С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА