ПОСТАНОВА 
іменем України

07 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 397/1596/25
провадження № 22-ц/4809/808/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л., 
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Олександрівська селищна ради Кропивницького району Кіровоградської області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальний заклад «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2026 року у складі судді Гайдар Н.І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальний заклад «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що працювала у Комунальному закладі «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області на посаді виконуючої обов`язки директора з 04 січня 2021 року. 27 серпня 2025 року нею була подана заява про звільнення за угодою сторін, що підтверджується вхідним записом №588/02.1-13 у службі діловодства Олександрівської селищної ради. 28 серпня 2025 року подала заяву про відкликання попередньої заяви про звільнення, що підтверджується вхідним записом №590/02.1-13 у службі діловодства Олександрівської селищної ради. Попри це, 31 жовтня 2025 року Олександрівський селищний голова Олександр Безпечний видав розпорядження про її звільнення (розпорядження Олександрівського селищного голови від 31.10.2025 №298-к «Про звільнення Світлани Безпечної»). Вказувала, що на момент видання розпорядження про її звільнення Олександрівський селищний голова перебував на лікарняному, що підтверджується листом-відповіддю Олександрівської селищної ради вих. №2354/02.1-13 від 07 листопада 2025 року. Про звільнення її було проінформовано за годину до закінчення робочого дня перед днем звільнення та ознайомлено зі змістом розпорядження про звільнення під підпис, а також видано на руки трудову книжку із записом про звільнення, який підписав перший заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради Осипенко В.В. Причиною для звільнення визначено п.1 ст.36 КЗпп України, не зважаючи на те, що 28 серпня 2025 року між нею та Олександрівським селищним головою відбулася розмова, в якій було досягнуто згоди про те, що вона може продовжувати працювати на посаді і ніяких заперечень з його сторони з приводу цього немає, що й стало підставою для написання заяви про відкликання попередньої заяви про звільнення. Незважаючи на ці обставини Олександрівський селищний голова 16 жовтня 2025 року, перебуваючи на лікарняному, наклав на заяві про відзив резолюцію «Не погоджую відзив заяви», яка грубо порушила їхні попередні домовленості. Про це рішення Олександрівський селищний голова її не повідомив. 
Згідно з розпорядженням Олександрівського селищного голови від 13 жовтня 2025 року №282-к «Про покладання обов`язків» з 13 жовтня 2025 року обов`язки селищного голови виконували: із питань організації діяльності селищної ради (скликання сесії ради, формування її порядку денного, ведення засідань ради, голосування на засіданні, підписання рішень ради тощо) з правом підпису розпорядчих документів згідно з розподілом повноважень - секретар селищної ради Половенко Тетяна Іванівна; щодо організації діяльності виконавчого комітету та виконавчих органів ради, крім керівництва відділом управління персоналом селищної ради, з правом першого підпису розпорядчих та інших документів згідно з розподілом повноважень — заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради Скляренко Василь Іванович; щодо організації діяльності виконавчого комітету та виконавчих органів ради, стосовно кадрових повноважень, (в частині керівництва відділом управління персоналом селищної ради), з правом підпису документів згідно з розподілом повноважень - перший заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради Осипенко Володимир Валентинович. Достовірно знаючи, що розпорядження про її звільнення підписане неповноважною особою, перший заступник Олександрівського селищного голови з питань діяльності виконавчих органів селищної ради Осипенко В.В. все ж таки вніс запис про її звільнення до трудової книжки. Вважала, що такі дії свідчать про виконання незаконного розпорядження. Крім того, в день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок, що є порушенням вимог ст.47 КЗпп України. На момент звільнення їй не було надано можливості оформити передачу матеріальних цінностей та документів. Вважала своє звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства. Дії роботодавця носили принизливий та несправедливий характер та завдали їй значних моральних страждань, що проявлялися у постійній тривожності, нервовому напруженні та емоційній нестабільності. 
Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Олександрівського селищного голови від 31.10.2025 №298-к «Про звільнення Світлани Безпечної»; поновити її на посаді в.о. директора комунального закладу «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2025 по день подання позову (18.11.2025) у сумі 7282,99 грн, а також за весь час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення позивача на роботі, що буде визначено на день ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30000 грн; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення та виплати середнього заробітку за один місяць.
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2026 року у задоволені позовувідмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
Олександрівська селищна ради Кропивницького району Кіровоградської області направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2026 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності інших учасників справи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 призначена на посаду виконуючої обов`язки директора Комунального закладу «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області розпорядженням Олександрівського селищного голови від 29.12.2020 №130-к з 04 січня 2021 року (а.с.15 зворот).
27.08.2025 ОСОБА_1 написала заяву на ім`я Олександрівського селищного голови Безпечного О.І. за вх. №588/02.1-13, у якій просила звільнити її з роботи за угодою сторін на підставі пункту першого частини першої статті 36 КЗпп України з 01 листопада 2025 року. На вказаній заяві міститься резолюція селищного голови «Підготувати розпорядження згідно поданої заяви», датована 27.08.2025 (а.с.10).
28.08.2025 ОСОБА_1 написала заяву (вх. №590/02.1-13) про відкликання заяви від 27 серпня 2025 року про звільнення за угодою сторін з посади в.о. директора Комунального закладу «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», причини відкликання попередньої заяви не вказала. На заяві міститься резолюція селищного голови «Не погоджую відклик заяви», датована 16.10.2025 (а.с.11).
Розпорядженням Олександрівського селищного голови Безпечного О.І. від 31 жовтня 2025 року №298-к ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючої обов`язки директора Комунального закладу «Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» з 01 листопада 2025 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпп України (а.с.12).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність існування домовленості між позивачем та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, при тому, що анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. За відсутності належних та допустимих доказів існування такої згоди відповідача, звільнення проведено із дотриманням вимог КЗпп України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпп України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпп України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізично особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 36 КЗпп України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.
У випадку коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом першим частини першої статті 36 КЗпп України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються у кожному конкретному випадку працівником і власником або уповноваженим ним органом.
Припинення трудового договору за пунктом першим частини першої статті 36 КЗпп України застосовується у разі взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом першим частини першої статті 36 КЗпп України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.
Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом першим частини першої статті 36 КЗпп України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт перший частини першої статті 36 КЗпп України і раніше домовлена дата звільнення.
Отже, передбачена пунктом першим частини першої статті 36 КЗпп України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.
Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом першим частини першої статті 36 КЗпп України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі №359/5905/18.
Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом першим частини першої статті 36 КЗпп України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом першим частини першої статті 36 КЗпп України також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №6-1269цс16. Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 22 квітня 2019 року у справі №759/11508/16-ц, від 27 травня 2020 року у №404/6236/19.
У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року справі №334/5735/19 зазначено, що відповідно до пункту першого частини першої статті 36 КЗпп підставами припинення трудового договору є угода сторін. Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, ОСОБА_1 написав заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін, на підставі пункту першого частини першої статті 36 КЗпп з 07 червня 2019 року, яку він особисто подав відповідачу, а останній погодився з припиненням трудового договору. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів у розумінні статей 76-78 ЦПК України на підтвердження вчинення на нього тиску відповідачем під час написання заяви про звільнення із займаної посади за угодою сторін. Сукупність вищевказаних фактів свідчить про домовленість між роботодавцем та працівником про звільнення на підставі угоди сторін, тому звільнення позивача було правомірним. Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач правильно звільнений на підставі пункту першого частини першої статті 36 КЗпп, суд встановив факт законності такого звільнення, а тому відсутні правові підстави для його поновлення на роботі.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 власноруч написала заяву від 27.08.2025 про її звільнення з роботи 01.11.2025 за угодою сторін на підставі пункту першого частини першої статті 36 КЗпп України. Цього ж числа вказана заява була погоджена селищним головою шляхом накладення резолюції про підготовку розпорядження згідно з поданою заявою, що підтверджується копією заяви в матеріалах справи та не заперечується сторонами. 31.10.2025 Олександрівським селищним головою ОСОБА_2 було видано розпорядження про звільнення позивача з 01.11.2025, тобто з дати, вказаної в заяві про звільнення за згодою сторін.
Слід зазначити, що відповідно до ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.
Відповідно до п.20 ч.4 ст.42 та ч.8 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень.
Отже, перебування селищного голови на лікарняному 31.10.2025 не може бути визнано підставою для визнання незаконним та скасування оспорюваного розпорядження.
Як убачається з письмових доказів по справі 28.08.2025 позивачка дійсно подала заяву про відкликання заяви про звільнення, проте, на вказаній заяві міститься резолюція селищного голови від 16.10.2025 «Не погоджую відзив заяви». Тобто, відповідачем не було погоджено анулювання попередньої згоди між ним та позивачем про звільнення за згодою сторін, у зв`язку з чим позивача було правомірно звільнено 01.11.2025 згідно з поданою ним 27.08.2025 заявою.
Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та ухвалив законне, правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2026 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2026 року.

Головуючий суддя  О.І. Чельник

Судді  C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко