Справа №461/6752/25 
Провадження №2/461/210/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року м. Львів
Галицький районний суд м. Львова в складі: 
головуючого судді Кротової О.Б., 
секретар судового засідання   Петрушка І.С., 
за участі:
представника відповідача Усачука А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-
в с т а н о в и в :
19.08.2025 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» Лигін О.В. через підсистему «Електронний Суд» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за кредитним договором №1009229-І від 30.08.2020 в розмірі 34318,16 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 30.08.2020 між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС ЛОУН» було укладено кредитний договір №1009229-I. Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН», затверджених наказом ТОВ «СС ЛОУН» №2907-1 від 29.07.2020. Згідно умов кредитного договору, загальний розмір наданого кредиту складає 37000 грн, строк кредиту - з 30.08.2020 по 30.08.2021 включно. Згідно п.2.3.7. за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за процентною ставкою в розмірі 0.35% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.3.8., загальна вартість кредиту становить 68144,09 грн. ТОВ «СС ЛОУН» надало кредит відповідачу в сумі 37000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 . У встановлений строк чергового платежу, відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим у останнього виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі 27812,92 грн - тіло кредиту та 6505,24 грн - нараховані проценти. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань, 10.03.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» як клієнтом та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу №40071779-93, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1 є невід`ємною частиною договору. Як вбачається з витягу з реєстру прав грошових вимог (Додаток №1 до договору факторингу) TOB «СС ЛОУН» відступило на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за кредитним договором №1009229-I на загальну суму 34318,16 грн. Про відступлення на користь ТОВ «ФІНФОРС» права грошової вимоги за кредитним договором, TOB «СС ЛОУН» повідомило позичальника шляхом направлення 10.03.2021 на електронну адресу останнього електронного листа. Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобов`язання за кредитним договором перед ТОВ «ФІНФОРС», не було сплачено заборгованості за кредитним договором, просить позов задоволити.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 20.08.2025 головуючим суддею визначено Кітова О.В.
Ухвалою судді від 21.08.2025 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, надано учасникам справи строк для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
31.10.2025 на адресу суду від представника відповідача – адвоката Усачука А.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази фактичного здійснення позивачем оплати за договором факторингу №40071779-93 від 10.03.2021 - як під час його укладення, так і після. Зокрема, не подано жодних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували виконання ТОВ «ФІНФОРС» своїх договірних зобов`язань. Відтак, вважає факт набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача недоведеним, а отже - відсутні правові підстави для звернення до суду з даним позовом. Окрім цього, також акцентує увагу на тому, що ТОВ «ФІНФОРС» не надало жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував наявність заборгованості у відповідача в розмірі 34318,16 грн. Вважає, що встановлений у п.2.3.7. договору кредиту розмір процентів (236,51%) не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності та не може підлягати стягненню з відповідача, оскільки порушує основні приписи Закону України «Про споживче кредитування». Також, не погоджується із наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, оскільки такий не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві. Долучений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. З покликанням на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 15.01.2021 по справі №494/366/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 вважає, що будь-які публічні пропозиції на укладення кредитного договору, умови правил надання банківських послуг, правила надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН» та паспорти споживчого кредиту – не є частиною кредитного договору та не можуть братися до судом уваги. Серед іншого, зазначає також про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що договір кредиту укладено між останнім та відповідачем шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки кредитний договір №1009220-І як електронний правочин не містить підписів сторін та не може вважатися належним доказом. Також, на поштову адресу відповідача не надходило жодної вимоги, претензії чи повідомлення щодо необхідності погашення заборгованості, чи інформації про відступлення права вимоги, що позбавило останнього можливості на будь-яке реагування, подання пояснень чи заперечень.
Згідно рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2025 суддю Кітова О.В. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя.
На підставі розпорядження керівника апарату Галицького районного суду м. Львова від 23.02.2026 №22, відповідно до п.2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та протоколу Зборів суддів Галицького районного суду м. Львова від 17.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 справа визначена для розгляду судді Кротовій О.Б., того ж дня передана в провадження судді.
Ухвалою суду від 26.02.2026 справу прийнято до провадження, призначено судове засідання, витребувано в Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛБАНК» докази, що підтверджують: чи було емітовано на ім?я ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_2 ; надання виписки з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № НОМЕР_3 за період з 30.08.2020 по 03.09.2020; чи отримував ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 37000 грн на банківську картку № НОМЕР_4 за період з 30.08.2020 по 03.09.2020.
17.03.2026 представником позивача ТОВ «ФІНФОРС» Лигіним О.В. через підсистему Електронний суд подано відповідь на відзив, в якій додатково зазначив наступне. Так, 10.03.2021 між ТОВ «СС ЛОУН», як клієнтом, та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу №40071779-93, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1 і є невід`ємною частиною договору. Повний перелік боржників, право вимоги за якими передано ТОВ «ФІНФОРС» відповідно до договору факторингу №40071779- 93 від 10.03.2021, викладений в додатку №1, який містить персональні дані стосовно інших позичальників, що в силу ст.60, 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не можуть розголошуватися без відповідного дозволу. Крім того, відповідно до положень ст.10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», зазначена інформація є таємницею фінансовою послуги, яка підлягає збереженню. Зазначає, що, суду та відповідачу був наданий належним чином засвідчений витяг з додатку №1. Щодо покликань сторони відповідача на те, що позивачем на надано первинних документів, оформлених відповідно до ст.8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зазначає, що кредитний договір №1009229-I від 30.08.2020 є електронним договором, укладеним у відповідності до Цивільного кодексу України, Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронні довірчі послуги» (який діяв на момент укладення договору), «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Окрім цього, про визнання боржником боргу свідчить часткова сплата останнім або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Так, відповідачем було здійснено 4 платежі з метою виконання взятих на себе зобов`язань на загальну суму 23600 грн. Щодо покликань представника відповідача про те, що розмір процентів (236,51%) не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності та не може підлягати стягненню з останнього зазначає, що відповідач був достеменно обізнаний щодо умов кредитування і свідомо прийняв рішення про укладення кредитного договору на визначених договором умовах. З приводу повідомлення відповідача про відступлення на користь ТОВ «ФІНФОРС» права грошової вимоги за кредитним договором зазначає, що про таке відступлення TOB «СС ЛОУН» повідомило відповідача шляхом направлення 10.03.2021 на електронну адресу позичальника електронного листа та шляхом розміщення в ІТС первісного кредитора такого повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором. Таким чином, первісний кредитор виконав свої зобов`язання та повідомив відповідача про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору. 
17.03.2026 на виконання вимог ухвали суду від 26.02.2026 від АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» на адресу суду надійшли витребувані документи.
24.03.2026 представником відповідача – адвокатом Усачуком А.В. через підсистему Електронний суд надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він, не погоджуючись із доводами, наведеними у відповіді на відзив, вважає позицію позивача безпідставною, необґрунтованою, надуманою, такою, що жодним чином не спростовує аргументи сторони відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково звертає увагу, що витяг з додатку №1 до договору факторингу №40071779-93 від 10.03.2021 - «Реєстр прав грошових вимог» не містить підписів сторін - ані клієнта, ані фактора під самим реєстром, що виключає можливість вважати його належним доказом переходу права вимоги. Окрім цього, вважає відповідь на відзив такою, що подана з порушенням строків.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просить розгляди справу без його участі.
В судовому засіданні представник відповідача – адвокат Усачук А.В. щодо задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Повідомив, що відповідач не заперечує факт отримання коштів в ТОВ «СС ЛОУН». Разом з тим, належних та допустимих доказів укладення договору факторингу між ТОВ «ФІНФОРС» та ТОВ «СС ЛОУН» матеріали справи не містять. 
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного.
Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що 30.08.2020 між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС ЛОУН» було укладено кредитний договір №1009229-I. 
Вказаний кредитний договір підписано позичальником електронним підписом – одноразовим ідентифікатором f62633.
Згідно з п.2.1 кредитного договору, кредитор зобов`язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору. 
Пунктом 2.3 визначено умови надання кредиту: тип кредиту – кредит (п.п.2.3.1.); мета отримання кредиту – для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (споживчі цілі) (п.п.2.3.2.); процентна ставка – фіксована (п.п.2.3.3.); сума кредиту – 37 000 грн (п.п.2.3.4.); строк кредиту з 30.08.2020 по 30.08.2021 включно (п.п.2.3.5.); дата повернення кредиту – 30.08.2021 (п.п.2.3.6.).
Згідно п.п.2.3.7. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за відсотковою ставкою в розмірі 0,35% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 236,51% і розрахована, виходячи із своєчасного та повного виконання позичальником умов договору позики відповідно до графіку платежів. 
В пункті 14.10. кредитного договору сторони узгодили графік платежів за договором.
ТОВ «СС ЛОУН» надало кредит відповідачу в сумі 37 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів в розмірі 37000 на платіжну картку позичальника № НОМЕР_5 , що підтверджується випискою про рух коштів по картці АТ «УНІВЕРСАЛБАНК», наданою суду 17.03.2026 на виконання ухвали суду від 26.02.2026, платіж був зарахований 30.08.2020; 
Перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується також витягом з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу Liqpay в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно Договору №3537 від 08.08.2019.
Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Електронні правочини оформляються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Згідно статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, уклавши кредитний договір №1009229-I від 30.08.2020 його сторони досягли усіх істотних умов щодо взятих на себе зобов`язань.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №1009229-І від 30.08.2020, відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості, останній платіж - 29.12.2020. Втім, заборгованість за кредитним договором станом на 09.03.2021 становила 34 318,16 грн, з яких
27812,92 грн - тіло кредиту, 6505,24 грн - нараховані проценти.
10.03.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» (клієнт) та ТОВ «ФІНФОРС» (фактор) було укладено договір факторингу №40071779-93, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату (далі – винагорода), а клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, нестойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1 є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до реєстру прав грошових вимог (витяг з додатку №1 до договору факторингу №40071779-93 від 10.03.2021) TOB «СС ЛОУН» відступило на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за кредитним договором №1009229-I (боржник – ОСОБА_1 ) на загальну суму 34318,16 грн, з яких 27812,92 грн – сума основного зобов`язання, 6505,24 грн – проценти.
Згідно ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, до ТОВ «ФІНФОРС» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором №1009229-І від 30.08.2020. 
Щодо покликань представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів переходу права вимоги за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Як вже раніше було зазначено, 10.03.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» (клієнт) та ТОВ «ФІНФОРС» (фактор) було укладено договір факторингу №40071779-93, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату (далі – винагорода), а клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, нестойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Так, представником позивача на підтвердження відступлення ТОВ «СС ЛОУН» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «ФІНФОРС» за кредитним договором №1009229-І від 30.08.2020 долучено до матеріалів справи копію договору факторингу №40071779-93 від 10.03.2021, додаток №1 до договору факторингу – форму реєстру прав грошових вимог, додаток №2 до договору факторингу – перелік документів, що підтверджують право грошової вимоги, додаток №3 до договору факторингу, додаток №4 до договору факторингу – форму розширеного реєстру прав грошових вимог, додаток №5 до договору факторингу – форму акту приймання-передачі реєстру прав грошових вимог щодо цивільно-правових договорів, додаток №6 до договору факторингу – форму акту приймання-передачі документів, що підтверджують право грошової вимоги, підписані представниками ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС», а також реєстр прав грошових вимог (витяг з додатку №1 до договору факторингу №40071779-93 від 10.03.2021), на якому міститься підпис уповноваженої особи та печатка ТОВ «ФІНФОРС».
Факт здійснення оплати за договором факторингу підтверджується наданими стороною позивача платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №644 від 14.04.2021 на суму 100 000 грн, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №1895 від 30.12.2021 на суму 227682,40 грн.
Враховуючи те, що реєстр прав грошових вимог - додаток №1 до договору факторингу №40071779-93 від 10.03.2021 містить великий об`єм інформації, в тому числі конфіденційної, позивачем зроблено витяг з реєстру прав грошових вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У даному випадку діє презумпція правомірності правочинів (ст.204 ЦК України), яка не спростована, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Разом з тим, договір факторингу №40071779-93 від 10.03.2021 не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України, не спростована.
Більше того, оскільки заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, то доводи представника відповідача про те, що відповідача не було повідомлено про укладення договору факторингу, не звільняють його від обов`язку виконання зобов`язання.
Щодо покликань представника відповідача на пропущення позивачем строку для подачі до суду відповіді на відзив, суд зазначає наступне.
Так, ухвалою судді від 21.08.2025 відповідно до ст.179 ЦПК України позивачу було надано строк для подання відповіді на відзив – п`ять днів з дня отримання копії відзиву на позов.
Як вбачається із матеріалів справи, відзив на позовну заяву було подано представником відповідача через підсистему Електронний суд 31.10.2025.
Втім як вбачається із довідки про доставку електронного документу, отриманої із АСДС, відзив на позовну заяву з додатками було доставлено до електронного кабінету позивача лише 17.03.2026.
Таким чином, оскільки згідно довідки про доставку електронного документу, відзив на позовну заяву з додатками було доставлено до електронного кабінету позивача лише 17.03.2026, суд вважає, що строк подачі відповіді на відзив не є пропущений.
Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача щодо невідповідності розміру нарахованих процентів принципам розумності, справедливості та пропорційності, оскільки сторони у договорі згідно п.2.3.7. погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за відсотковою ставкою в розмірі 0,35% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Таким чином, відповідач був достеменно обізнаний щодо умов кредитування і свідомо прийняв рішення про укладення кредитного договору на визначених в такому умовах.
Щодо покликань представника відповідача на неналежність розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд зазначає наступне.
Так, в обґрунтування розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1009229-І від 30.08.2020, позивачем до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, в якому відображені всі нарахування та погашення за кредитним договором. Не погоджуючись з розрахунком заборгованості, долученим позивачем до матеріалів справи, стороною відповідача на підтвердження своєї позиції не надано жодного альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором чи доказів відсутності такої, а тільки безпідставно ставиться під сумнів розрахунок заборгованості, наданий позивачем, який узгоджується із умовами кредитного договору, а, отже, є належним доказом.
Чинним законодавством не визначено обов`язкову форму розрахунку, і тому, позивачем надано до суду розрахунок заборгованості, який позивач вважав надати за потрібне, і який зроблений відповідно до умов кредитного договору та з врахуванням усіх коштів, які надійшли на погашення заборгованості по цьому договору, зворотного відповідачем не доведено.
Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, предмет та підстави позовних вимог, відсутність доказів сплати відповідачем кредитної заборгованості, суд доходить висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФІНФОРС» слід стягнути заборгованість за договором №1009229-І від 30.08.2020 в розмірі 34318,16 грн.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого ТОВ «ФІНФОРС» судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
позов задоволити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» заборгованість за кредитним договором №1009229-І від 30.08.2020 у розмірі 34318,16 грн (тридцять чотири тисячі триста вісімнадцять гривень шістнадцять копійок). 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 10.04.2026.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла, ІІ, буд.4/6, корп.В, каб.508-2, код ЄДРПОУ 41717584;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 , номер телефону: НОМЕР_7 .

Суддя          Ольга КРОТОВА