номер провадження справи 3/2/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 Справа №908/9/26
м. Запоріжжя, Запорізька область
Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,
розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (вх.№5065/08-08/26 від 06.03.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №908/9/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (юридична адреса: пров. Біологічний, буд. 2А, м. Дніпро, 49005; фактична адреса: вул. Полякова, 13-В, м. Запоріжжя, 69098, ідентифікаційний код юридичної особи 40413159)
до відповідача:Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя. пр. Соборний, буд. 206; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915)
про стягнення коштів у розмірі 5646,08 грн

без виклику (повідомлення) сторін

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.
01.01.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» до відповідача – територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.12.2021 до 30.09.2023 в розмірі 5646,08 грн. Судові витрати у справі зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу просить покласти на відповідача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2026 справу №908/9/26 передано на розгляд судді Педоричу С.І.
Ухвалою суду від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/9/26 та присвоєний справі номер провадження 3/2/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
Рішенням господарського суду від 04.03.2026 позов задоволено повністю.
Стягнуто з територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» суму 5646,08 грн заборгованості за період з 01.12.2021 до 30.09.2023 за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №К-671 від 06.09.2017, а також суму 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору. 
06.03.2026 до суду надійшла заява ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» (вх.№5065/08-08/26 від 06.03.2026) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №908/9/26 в розмірі 12 000,00 грн.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано на розгляд судді Педоричу С.І.
Ухвалою суду від 09.03.2026 заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №908/9/26 прийнято до розгляду. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк до 13.03.2026 для надання суду обґрунтованих письмових заперечень на заяву за їх наявності.
10.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду заяви стягнення витрат на професійну правничу допомогу, внаслідок чого, в порядку статей 240, 244 ГПК України 16.03.2026 ухвалено додаткове рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Під час подання позовної заяви позивачем було вказано попередній (орієнтовний) розмір судових витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та очікував понести при розгляді справи в суді першої інстанції, а саме:
1. Станом на день подання цієї позовної заяви Позивач вже фактично поніс витрати в розмірі 3028,00 грн, пов`язанні зі сплатою судового збору.
2. За підготовку цієї позовної заяви позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
3. За підготовку відповіді на відзив відповідача, якщо такий буде поданий ним до суду 1-ої інстанції, позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
4. За участь адвоката у підготовчих судових засіданнях в господарському суді Запорізької області позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн за кожне підготовче судове засідання.
5. Також позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн за кожне судове засідання, в якому його права та інтереси буде представляти адвокат.
6. За можливу підготовку адвокатом клопотань, заяв та/або пояснень, в т.ч. з процесуальних питань, позивач очікує додатково понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі від 1000,00 грн до 1500,00 грн за кожний такий документ.
Також у позові було зазначено, усі докази фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, як тих, які вже понесені, так і тих, які він фактично понесе в процесі розгляду справи в суді 1-ої інстанції (навіть, із обов`язком сплатити їх в майбутньому) будуть окремо надані суду пізніше.
За результатами розгляду справи позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
10.03.2026 від відповідача через систему «Електронний суд» 10.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Відповідач зазначає, що з огляду на характер спору, відсутність підвищеної складності справи, незначний обсяг виконаних адвокатом робіт та ціну позову, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним, непропорційним задоволеним позовним вимогам, а отже таким, що підлягає зменшенню до 1000,00 грн.
ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п`ятої статті 238 ГПК України).
Водночас, частиною першою статті 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 ГПК України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин другої та третьої статті 221 ГПК для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина третя статті 244 ГПК України).
Суд враховує, що позивачем дотримано процесуального строку подачі доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Ураховуючи викладені вимоги ГПК України, КГС ВС у п. 4.2.4. постанови від 06.10.2020 у справі №922/376/20 викладено висновок, що оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.
Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Рішення у справі ухвалено 04.03.2026, позивачем заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подано (сформована в системі «Електронний суд») 06.03.2026.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).
Як слідує з матеріалів справи, 30.12.2025 між адвокатом Волжиним Євгеном Юрійовичем (Адвокат) та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» (Клієнт) укладено договір №6/12 про надання правничої допомоги (далі – Договір), відповідно до п.1.1. якого Адвокат зобов`язується здійснити представництво Клієнта, що вказане в цьому Договорі, та надати інші види правничої допомоги (послуг) Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги (послуг) та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.
Безпосередній зміст професійної правничої допомоги адвоката за цим Договром полягає в тому, що Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується Доручення, під час строку дії цього Договору здійснити представництво (представити) Клієнта в усіх необхідних судах (в т. ч. у Господраськиму суді Запорізької області, Центральному апеляційному господарському суді) по наступним справам: за позовом Клієнта до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про стягнення заборгованості, а також надати Клієнту інші види правничої допомоги (послуг), пов`язані з досудовим вирішенням спору, поданням до Господарського суду Запорізької області відповідної позовної заяви та з розглядом відповідної справи в усіх судах (п.1.2 Договору).
Конкретний зміст/перелік/обсяг професійної правничої (правової) допомоги та послуг, які надаються Адвокатом Клієнту за цим Договором, встановлюються Сторонами у Додатках до цього Договору, які є невід`ємною його частино (п.1.3 Договору).
Відповідно до п. 3.2 Договору загальний розмір гонорару складається з суми вартості всіх послуг (всієї правової допомоги), які надаються Адвокатом Клієнту в межах цього Договору та за всіма Додатками до нього.
Розміри гонорару (його частини) / вартість послуг визначаються та узгоджуються сторонами в Додатках конкретного змісту/вартість послуг не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт (п.3.3 Договору).
Відповідно до п. 4.1 Договору надання послуг (правової допомоги) за цим Договором та Додатками до нього підтверджується відповідними актами приймання-передачі послуг.
Строк договору визначено в п. 5.1 Договору – до 31.12.2027.
У додатку №1 до Договору сторони узгодили вид та вартість послуг : позовна заява – 7000,00 грн.
04.03.2026 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг, чим підтвердили факт надання правничої допомоги з підготовки та подання позовної заяви (11 го. 45 хв.) в розмірі 7000,00 грн та з підготовки та подання додаткових пояснень (9 год. 30 хв.) в розмірі 5000,00 грн. загальна вартість послуг за актом становить 12 000,00 грн.
До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем надано виставлений Адвокатом рахунок на оплату (№23 від 04.03.2026) та квитанцію до прибуткового касового ордеру №23 від 04.03.2026 про отримання Адвокатом оплати від Клієнта в розмірі 12 000,00 грн за Договором та актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 04.03.2026.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява N19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (п. п. 130-132, 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
У п. 6.5 постанови від 03.03.2019 у справі №922/445/19 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
У даному випадку відповідачем сплачено адвокату витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн, про що свідчить надана суду квитанція про до прибуткового касового ордеру про сплату Адвокату за надані юридичні послуги.
З матеріалів справи убачається, що правничу допомогу у цій справі у вигляді представництва інтересів в суді надано позивачу адвокатом Волжиним Євгеном Юрійовичем на підставі ордеру серії АР №1274208 від 30.12.2025, який було видано позивачем для представництва та захисту інтересів позивача у Господарському суді Запорізької області на підставі договору про надання правничої допомоги №6/12 від 30.12.2025.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, згідно з статтею 74 ГПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Відповідач просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн, обґрунтовуючи свою позицію, тим, що з огляду на характер спору, відсутність підвищеної складності справи, незначний обсяг виконаних адвокатом робіт та ціну позову, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним, непропорційним задоволеним позовним вимогам.
Щодо заперечень позивача суд зазначає таке.
Зокрема, згідно з положеннями частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Правова позиція, наведена вище, викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 року у справі №905/1795/18.
Окремо суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 12.05.2020 у справі №904/4507/18), що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.
Отже, співставляючи вартість наданих юридичних послуг адвокатом в межах даної справі, беручи до уваги наведені відповідачем доводи щодо завищеності заявленої суми, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 12 000,00 грн не в повній мірі відповідають критеріям розумності, співмірності щодо участі адвоката Волжина Є.Ю.
Суд враховує, що позивач не подавав до суду додаткових пояснень по справі, на які, відповідно до акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 04.03.2026, витрачено 9 год. 30 хв. вартістю 5000,00 грн, а відповідь на відзив, подану позивачем, суд не прийняв до розгляду. Тому суд не вбачає підстав для відшкодування заявлених за підготовку додаткових пояснень у справі 5000,000 грн.
Крім того, суд вважає, що заявлені адвокатом 11 год. 45 хв. на підготовку позовної заяви у типовій нескладній справі, із нескладними розрахунками є завищеним щодо обсягу робіт у такій справі.
Дослідивши подані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, враховуючи характер спору у даній справі (стягнення заборгованості за договором про надання послуг з управління будинком), ступінь її складності (справа є малозначною та розглядалася в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) представників сторін), незначний обсяг матеріалів у справі та простота арифметичних розрахунків, покладених в основу позовної заяви, неприйняття судом відповіді на відзив, а також непропорційність витрат на послуги адвоката ціні позову, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає, що 3000,00 грн становлять співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі, а тому вимога позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню в цій сумі. У стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовляється.
Також, суд враховує, що 17.12.2025 Запорізькою міською радою прийнято рішення №62 «Про бюджет Запорізької міської територіальної громади на 2026 рік». Згідно з додатком 3 до рішення №62 головним розпорядником бюджетних коштів визначено Виконавчий комітет Запорізької міської ради.
Запорізька міська рада не є розпорядником бюджетних коштів та не має рахунків у фінансових установах. Головним розпорядником коштів, який здійснює видатки, є Виконавчий комітет Запорізької міської ради.
Таким чином, Виконавчий комітет Запорізької міської ради є головним розпорядником бюджетних коштів в м. Запоріжжі, який здійснює заходи, що реалізуються за рахунок коштів бюджету, в тому числі щодо сплати судового збору за подачу позовних заяв та інших заяв до суду для захисту прав та інтересів територіальної громади в особі Запорізької міської ради.
Враховуючи викладене, оскільки головним розпорядником бюджетних коштів в м. Запоріжжі є Виконавчий комітет Запорізької міської ради, стягнення присуджених на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» грошових сум підлягає з відповідача в особі Виконавчого комітету Запорізької міської ради.
Керуючись ст.ст. 232, 233, 236 242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (вх.№5065/08-08/26 від 06.03.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №908/9/26 задовольнити частково.
Стягнути з територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (просп. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, платник: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, код ЄДРПОУ 02140892, банк: Державна казначейська служба України м. Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (юридична адреса: пров. Біологічний, буд. 2А, м. Дніпро, 49005; фактична адреса:вул. Полякова, 13-В, м. Запоріжжя, 69098, ідентифікаційний код юридичної особи 40413159) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.). Видати наказ.
У решті вимог заяви відмовити.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 16.03.2026.
Направити додаткове рішення суду учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси в електронній формі із застосуванням ЄСІТС.

Суддя С.І. Педорич