КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2026 року справа №640/22216/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Франковської А.Р., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суть спору: До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач) з позовом до Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (відповідач-1), Офісу Генерального прокурора (відповідач-2), Рівненської обласної прокуратури (відповідач-3), в якому просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за підсумками проведення співбесіди 02.07.2020;
визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №786к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області; 
поновити ОСОБА_1 в Рівненську обласну прокуратуру на посаді, рівнозначній посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області з 19.08.2020; 
стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.08.2020 по дату прийняття судового рішення, з врахуванням змін окладу прокурорів, які введені в дію 11.09.2020;
здійснити розподіл судових витрат в розмірі 50 840 гривень 80 копійок – солідарно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Кузьменко А.І.) від 09.02.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено:
визнане протиправним та скасоване рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за підсумками проведення співбесіди від 02.07.2020;
визнаний протиправним та скасований наказ прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №786к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області;
поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області;
стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 152 244 гривень 62 копійки;
допущено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області;
допущено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 27 051 гривень 73 копійки;
стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 38 390 гривень.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури - залишені без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 залишене без змін.
Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – задоволено:
стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 5 550 гривень витрат на професійну правничу допомогу;
стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 5 550 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
22.06.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва видані виконавчі листи №640/22216/20:
про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області (негайне виконання);
про негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 27 051 гривень 73 копійки;
про стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в сумі 152 244 гривень 62 копійки;
про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 38 390 гривень;
про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 5 550 гривень витрат на професійну правничу допомогу;
про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 5 550 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 
Вказані виконавчі листи отримані особисто позивачем 30.06.2021 (т.4, а.с.89).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.07.2022 касаційні скарги Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 задоволено частково:
скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021;
справа № 640/22216/20 направлена до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий розгляд.
Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій у постанові, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.07.2022 зауважив, що висновок кадрової комісії ґрунтується на ширшому обсязі «зауважень» до позивача стосовно його відповідності критерію доброчесності, який становить відповідність офіційних доходів витратам сім`ї та близьких родичів позивача. Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування та дають змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Верховним Судом вказано, що виходячи з суті спірних правовідносин у цій справі, суди повинні під час перевірки рішення кадрової комісії, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства, дослідити пояснення позивача та надані ним документи на підтвердження наданих ним пояснень щодо фактів встановлених цією комісією під час проведення співбесіди та з`ясувати, чи дійсно вони спростовують висновки комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення. Зокрема, суди повинні були дослідити наявність коштів у позивача на можливість здійснення закордонних поїздок ним та його дружиною, матеріальну спроможність матері позивача на придбання належних їй транспортних засобів та ведення фермерського підприємства. Крім того, Верховний Суд наголосив, що у матеріалах справи міститься власноручна відповідь позивача на практичні завдання та зразок можливої/бажаної відповіді на них і суд повинен був дослідити зазначені документи та надати їм власну оцінку.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2022 прийнято справу до провадження судді Окружного адміністративного суду міста Києва Добрянської Я.І. та призначене судове засідання.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2022 закінчене підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
14.12.2022 вказаний Закон України опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.
27.10.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи №640/22216/20.
27.10.2025, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 адміністративна справа №640/22216/20 прийнята до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О.; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначене підготовче засідання у справі на 20.01.2026; витребувано докази від сторін: письмові пояснення по справі, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові у цій справі, з відповідним документальним підтвердженням; від Прокуратури Рівненської області: довідку про нараховану та виплачену середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача за два місяці перед звільненням (із зазначенням таких місяців у довідці) із зазначенням кількості відпрацьованих робочих днів за ці місяці та зазначенням усіх складових заробітної плати позивача та підстав нарахування та виплати щодо кожної складової; від Офісу Генерального прокурора: докази створення та існування на день розгляду справи в суді Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (копії відповідних наказів), повну інформацію про склад даної комісії на день проведення співбесіди та прийняття оскаржуваного рішення від 02.07.2020 про неуспішне проходження позивачем атестації за підсумками проведення співбесіди від 02.07.2020 №1; інформацію про місцезнаходження Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, засоби зв`язку з Сьомою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора станом на час розгляду справи.
25.12.2025 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» від Офісу Генерального прокурора надійшли додаткові пояснення. Відповідач-2 вказує, що рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора 02.07.2020 №1 є правомірним та обґрунтованим. На переконання відповідача-2, позивачем під час вирішення практичного завдання у межах проходження атестації надані не правильні відповіді на запитання №3 та №4 у межах завдання №2. Також відповідач-2 вказує, що позивач під час проходження співбесіди не спростував сумніви членів кадрової комісії щодо відповідності витрат його та дружини на закордонні поїздки та витрат матері позивача на придбання транспортних засобів та іншого майна.
26.12.2025 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення. Позивач вказує, що загальна вартість закордонних поїздок склала орієнтовно 20% від загальних доходів його та дружини. При цьому, позивач надав суду копії звітів незалежного аудитора про фактичні результати від 19.09.2022 щодо підтвердження фінансової спроможності сім`ї позивача на здійснення закордонних поїздок. Обґрунтовуючи матеріальну спроможність матері на придбання транспортних засобів та ведення фермерського господарства, позивач вказує, що довідками банку про залишок коштів на рахунках підтверджується факт наявності відповідних грошових активів. Позивач надав суду копію звіту незалежного аудитора про фактичні результати віл 19.09.2022 щодо підтвердження фінансової спроможності батьків на придбання транспортних засобів та іншого майна.
06.01.2026 до Київського окружного адміністративного суду від Рівненської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення. Відповідач-3 зазначає, що спірний наказ про звільнення позивача з посади є правомірним, оскільки прийнятий внаслідок неуспішного проходження атестації. На переконання відповідача-3, позивачем під час вирішення практичного завдання у межах проходження атестації надані не правильні відповіді на запитання №3 та №4 у межах завдання №2. Також відповідач-3 вказує, що позивач під час проходження співбесіди не спростував сумніви членів кадрової комісії щодо відповідності витрат його та дружини на закордонні поїздки та витрат матері позивач на придбання транспортних засобів та іншого майна.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 витребувано докази у справі від Офісу Генерального прокурора: письмові пояснення щодо виконання постанови Верховного Суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області (зокрема, пояснення та докази від Департаменту кадрового забезпечення щодо продовження позивачем виконання службових обов`язків після скасування постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.07.2022 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021, додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 та направлення справи №640/22216/20 до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий розгляд, чи було складено службовий документ, який дозволяв позивачу продовжувати роботу в органах прокуратури після скасування Верховним Судом судових рішень, яким позивача було поновлено на посаді після незаконного звільнення та успішного проходження нової атестації 29.09.2021); письмові пояснення та докази щодо виконання усіх виконавчих листів №640/22216/20, виданих Окружним адміністративним судом м. Києва 22.06.2021, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача; від Рівненської обласної прокуратури: письмові пояснення та докази щодо виконання усіх виконавчих листів №640/22216/20, виданих Окружним адміністративним судом м. Києва 22.06.2021, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача.
Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 підготовче судове засідання відкладене на 24.02.2026 у зв`язку з витребуванням доказів.
04.02.2026 до Київського окружного адміністративного суду від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відшкодування судових витрат у розмірі 60 000 гривень, понесених внаслідок отримання звітів незалежного аудитора про фактичні результати від 19.09.2022.
10.02.2026 до суду від Офісу Генерального прокурора через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення на виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2026. Відповідач-2 зазначає, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021, додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 позивача поновлено на посаді, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та суму витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач-2 вказує, що позивач продовжує працювати в органах прокуратури – на посаді начальника управління реалізації повноважень прокурорів у кримінальному провадженні, нагляду за дотриманням законів при здійснення оперативно-розшукової діяльності Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора.
16.02.2026 до суду від Рівненської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення на виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2026. Відповідач-3 зазначає, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021, додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 позивачу виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу та сума витрат на професійну правничу допомогу.
23.02.2026 до Київського окружного адміністративного суду від Офісу Генерального прокурора через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання позивача про відшкодування судових витрат у розмірі 60 000 гривень, понесених внаслідок отримання звітів незалежного аудитора про фактичні результати від 19.09.2022. Відповідач-2 зазначає, що такі витрати позивача не визначені у статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, а надані звіти не містять інформації щодо предмета доказування.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 закрите підготовче провадження у справі, призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 12.03.2026.
04.03.2026 до суду від Рівненської обласної прокуратури надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат понесених внаслідок отримання звітів незалежного аудитора про фактичні результати від 19.09.2022. Відповідач-3 вважає, що розмір таких витрати позивача не є співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (надання послуг).
У судове засіданні 12.03.2026 з`явились позивач ОСОБА_1 , який підтримав позовні вимоги та представники відповідача-2 та відповідача-3, які заперечували проти їх задоволення. 
Представник Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора в судове засідання 12.03.2026 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 
Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 вирішено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача-2 та відповідача-3, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 . 
З 01.09.2010 по 24.03.2015 ОСОБА_1 навчався в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого. 
З 24.04.2015 по 28.01.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу на прокурорсько-слідчих посадах у військовій прокуратурі Центрального регіону України, що підтверджується відомостями з трудової книжки НОМЕР_2 . 
З 29.01.2020 позивач працював на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX, який набув чинності 25.09.2019, запроваджене реформування системи органів прокуратури.
07.10.2019 позивач подав Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
За результатом проходження позивачем третього етапу атестації (співбесіди) Сьома кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора прийняла рішення від 02.07.2020 №1 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», а саме: про невідповідність позивача вимогам професійної компетенції, професійної етики та доброчесності.
Наказом прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №786к позивач звільнений з посади начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19.08.2020.
Вважаючи протиправними рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1 та наказ прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №786к, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.
Статтею 4 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (діє з 25 вересня 2019 року) до Закону України «Про прокуратуру» були внесені зміни.
Зокрема, в тексті Закону України «Про прокуратуру» слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Згідно з пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Згідно з пунктом 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
На виконання вимог Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 затверджений Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).
За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу 1 Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №221, атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора. Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Пунктами 6-8 розділу I Порядку №221 визначено, що атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання. За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 розділу IV Порядку №221, у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди. До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками. Для виконанням практичного завдання прокурору видається чистий аркуш (аркуші) паперу з відміткою комісії. Комісія, у разі наявності технічної можливості, може забезпечити виконання прокурорами практичного завдання за допомогою комп`ютерної техніки.
Пунктами 8-9 розділу IV Порядку №221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання. Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про: 1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати; 2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; 3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; 4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
Відповідно до пункту 11 розділу IV Порядку №221, перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).
Згідно з пунктами 12-13 розділу IV Порядку №221, співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання. Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Відповідно до пунктів 14-15 розділу IV Порядку № 221, члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.
Згідно з пунктом 16 розділу IV Порядку № 221, залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.
Пунктом 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом генерального прокурора від 17.10.2019 №233 (далі – Порядок №233), передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за підсумками проведення співбесіди слугувало таке: 
під час співбесіди та виконання практичного завдання прокурор продемонстрував низький рівень професійної компетенції, неналежне володіння практичними уміннями та навичками прокурора, недостатній рівень знань основних положень Конституції України та Закону України «Про прокуратуру», законодавства та правозастосовної практики у сфері кримінального права і процесу, а також відсутність професійної мотивації;
на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо достовірності відомостей, вказаних в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в частині прав на об`єкти нерухомого майна, відповідності майна, яке знаходиться у власності та користуванні прокурора, членів його сім`ї, їхнім законним доходам; правомірності та джерел походження грошових коштів (заощаджень) прокурора та його близьких родичів; права безоплатного користування прокурором транспортними засобами (Toyota Corolla 2015 року випуску та BMW X3 2014 року випуску).
Судом встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.07.2022 касаційні скарги Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 задоволено частково:
скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021;
справа № 640/22216/20 направлена до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий розгляд.
Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.07.2022 зауважив, що висновок кадрової комісії ґрунтується на ширшому обсязі «зауважень» до позивача стосовно його відповідності критерію доброчесності, який становить відповідність офіційних доходів витратам сім`ї та близьких родичів позивача. Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування та дають змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Верховним Судом вказано, що виходячи з суті спірних правовідносин у цій справі, суди повинні під час перевірки рішення кадрової комісії, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства, дослідити пояснення позивача та надані ним документи на підтвердження наданих ним пояснень щодо фактів встановлених цією комісією під час проведення співбесіди та з`ясувати, чи дійсно вони спростовують висновки комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення. Зокрема, суди повинні були дослідити наявність коштів у позивача на можливість здійснення закордонних поїздок ним та його дружиною, матеріальну спроможність матері позивача на придбання належних їй транспортних засобів та ведення фермерського підприємства. Крім того, Верховний Суд наголосив, що у матеріалах справи міститься власноручна відповідь позивача на практичні завдання та зразок можливої/бажаної відповіді на них і суд повинен був дослідити зазначені документи та надати їм власну оцінку.
Відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Досліджуючи наявність коштів у позивача на можливість здійснення закордонних поїздок ним та його дружиною, суд зазначає таке. 
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у період з 27.07.2019 по 02.07.2020 позивач та його дружина – ОСОБА_2 здійснювали такі туристичні закордонні поїздки: з 23.08.2019 по 26.08.2019 – місто Мадрид (Королівство Іспанія); з 13.09.2019 по 25.09.2019 – острів Балі (Республіка Індонезія); з 04.01.2020 по 11.01.2020 – Португальська Республіка. 
Дружина позивача – ОСОБА_2 без супроводу позивача здійснювала такі закордонні поїздки: з 13.08.2019 по 22.08.2019 – місто Рим (Італійська Республіка); з 06.02.2020 по 10.02.2020 – місто Мінськ (Республіка Білорусь), місто Санкт-Петербург (Російська Федерація). 
При цьому, у рішенні Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1 вказано виключно про наявність сумнівів щодо наявність коштів у позивача на можливість здійснення закордонних поїздок ним та його дружиною.
Як вбачається з інформації, яка міститься у авіаквитках, придбаних на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за маршрутом Київ-Мадрид-Київ, вартість на одну особу становить 2 178 гривень (сукупна вартість за двох осіб – 4 515 гривень).
У матеріалах справи також міститься витяг з інтернет-сервісу «Booking», з якого вбачається, що вартість проживання позивача та його дружини у місті Мадрид за період з 23.08.2019 по 26.08.2019 становила 154,35 євро, що за офіційним курсом НБУ становить 4 368 гривень 10 копійок.
Позивач у додаткових поясненнях від 26.12.2025 стверджує, що окрім витрат на квитки та проживання, під час туристичної подорожі у місто Мадрид були здійснені видатки на загальну суму 7 000 гривень.
Також у період з 13.09.2019 по 25.09.2019 позивачем та його дружиною здійснено туристичну подорож на острів Балі (Республіка Індонезія) загальною вартістю 72 045 гривень 01 копійка, що підтверджується копією ваучера.
Позивач у додаткових поясненнях від 26.12.2025 стверджує, що окрім вказаних витрат, під час туристичної подорожі на острів Балі (Республіка Індонезія), було витрачено близько 5 000 гривень.
Крім того, 01.01.2020 дружина позивача – ОСОБА_2 придбала авіаквитки на двох осіб маршрутом Київ-Лісабон-Київ загальною вартістю 18 026 гривень 16 копійок (ураховуючи комісію банку), що підтверджується копією банківської виписки АТ «ПРИВАТБАНК».
У матеріалах справи також міститься витяг з інтернет-сервісу «Booking», з якого вбачається, що вартість проживання позивача та його дружини у готелях на території Португальської Республіки становила: 145 євро, 1 149 гривень 73 копійки (сплачено з банківського рахунку ОСОБА_2 ), 663 гривні 13 копійок (сплачено з банківського рахунку ОСОБА_2 ), 1559 гривень 14 копійко (сплачено з банківського рахунку ОСОБА_2 ). 
Крім того, вартість оренди транспортного засобу становила 4 745 гривень 99 копійок (сплачено з банківського рахунку ОСОБА_2 ); вартість палива – 1 810 гривень 72 копійки (сплачено з банківського рахунку ОСОБА_2 ).
Як вбачається зі змісту копій банківських виписок АТ «ПРИВАТБАНК» по рахункам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за період перебування позивача та його дружини на території Португальської Республіки також були здійснені такі витрати: 5 996 гривень 31 копійка – одяг; 197 гривень 86 копійок – харчування.
Позивач у додаткових поясненнях від 26.12.2025 стверджує, що окрім вказаних витрат, під час туристичної подорожі до Португальської Республіки було витрачено близько 10 000 гривень.
Також у період з 13.08.2019 по 22.08.2019 дружина позивача без супроводу останнього здійснила туристичну подорож у місто Рим (Італійська Республіка).
Зокрема, 05.08.2019 ОСОБА_2 здійснила оплату за авіаквитки маршрутом Київ-Рим-Київ загальною вартістю 6 761 гривень, що підтверджується банківською випискою АТ «ПРИВАТБАНК».
Позивач у додаткових поясненнях від 26.12.2025 стверджує, що оскільки ОСОБА_2 подорожувала разом зі своїми батьками, покриття витрат у туристичній подорожі здійснювалось за їх рахунок. Сукупні видатки ОСОБА_2 у період з 13.08.2019 по 22.08.2019, здійснені на території міста Рим, становлять орієнтовно 5 000 гривень. 
Крім того, у період з 06.02.2020 по 10.02.2020 дружина позивача без супроводу останнього здійснила поїздку до міста Мінськ (Республіка Білорусь) та міста Санкт-Петербург (Російська Федерація).
Загальна вартість авіаквитків за маршрутом Київ-Мінськ-Санкт-Петербург-Мінськ-Київ, становить 4 349 гривень, що підтверджується банківською випискою АТ «ПРИВАТБАНК» по рахунку ОСОБА_2 .
Як вбачається з банківської виписки АТ «ПРИВАТБАНК» по рахунку ОСОБА_2 , у період з 06.02.2020 по 10.02.2020, остання здійснила видатки на загальну суму 5 299 гривень 18 копійок.
Позивач у додаткових поясненнях від 26.12.2025 стверджує, що оскільки ОСОБА_2 подорожувала разом зі своїми батьками, покриття витрат у туристичній подорожі здійснювалось за їх рахунок та за рахунок близьких родичів сім`ї.
Так, судом встановлено та відповідачами не заперечується, що загальна сума коштів, витрачена позивачем та його дружиною – ОСОБА_2 на туристичні подорожі у період з 27.07.2019 по 02.07.2020, становить 159 339 гривень (з них – 100 174 гривень у 2019 році; 59 165 гривень у 2020 році).
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, сукупний розмір доходу позивача становить 507 613 гривень 35 копійок.
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, сукупний розмір доходу дружини позивача – ОСОБА_2 становить 235 532 гривень.
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, сукупний розмір доходу позивача становить 357 243 гривень 03 копійки.
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, сукупний розмір доходу дружини позивача – ОСОБА_2 становить 348 666 гривень 83 копійки.
Отже, сукупний дохід позивача та його дружини – ОСОБА_2 за 2019-2020 роки становить 1 449 055 гривень 21 копійка.
При цьому, згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд наголошує, що ні під час розгляду справи, ні у спірному рішенні Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1, відповідачі не заперечували щодо розміру витрат позивача та його дружини, здійснених на закордонні поїздки та/або щодо розміру доходу позивача та його дружини за 2019-2020 роки.
Ураховуючи викладене, на переконання суду, внаслідок отримання позивачем та його дружиною – ОСОБА_2 за 2019-2020 роки сукупного доходу у розмірі 1 449 055 гривень 21 копійка, у останніх були наявні грошові кошти для здійснення закордонних поїздок, сумарні витрати на які становлять 159 339 гривень.
Таким чином, суд вважає необґрунтованим висновок Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, викладений у рішенні 02.07.2020 №1, щодо обґрунтованих сумнівів про наявність у позивача та його дружини коштів для здійснення закордонних поїздок.
Досліджуючи матеріальну спроможність матері позивача на придбання належних їй транспортних засобів та ведення фермерського підприємства, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що 13.08.2015 матір позивача – ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2015 №ВДиА-0002/224, укладеного з ТОВ «ВіДі Автострада», набула у власність транспортний засіб TOYOTA COROLLA ДНЗ НОМЕР_3 .
Як вбачається зі змісту видаткової накладної від 13.08.2015 №ВДиРА-000215 до договору купівлі-продажу від 12.08.2015 №ВДиА-0002/224, вартість транспортного засобу становила 390 041 гривень.
Позивач у додаткових поясненнях від 26.12.2025 стверджує, що транспортний засіб TOYOTA COROLLA ДНЗ НОМЕР_3 був придбаний за спільні кошти батьків.
У матеріалах справи містяться довідки АТ «ОЩАДБАНК» від 05.08.2022 №138/074 та №139/074, з яких вбачається, що у батьків позивача ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) у період 2012-2013 років були розміщені вклади у загальному розмірі 111 830 доларів США.
Як вбачається з банківської виписки по рахунку АТ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4 , 08.07.2015 мало місце повернення позики та штрафних санкцій на користь останнього у загальному розмірі 3 556 681 гривень 08 копійок.
Судом встановлено, що транспортний засіб TOYOTA COROLLA у подальшому був відчужений ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2018 №1841/2018/80344 (вартість транспортного засобу – 348 000 гривень), що підтверджується копією листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області від 04.08.2022 №316/6-В-25.
Позивач у додаткових поясненнях від 26.12.2025 стверджує, що транспортний засіб BMW X3 був набутий у власність ОСОБА_3 28.02.2018 у Нідерландах, доставлений на територію України та відремонтований. 
Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 14.03.2018 №018/058, вартість транспортного засобу BMW X3 становить 675 000 гривень.
Позивач у додаткових поясненнях від 26.12.2025 вказує, що транспортний засіб BMW X3 був придбаний частково за рахунок коштів, отриманих від продажу транспортного засобу TOYOTA COROLLA (у розмірі 348 000 гривень), та заощаджень батьків у розмірі 326 979 гривень.
Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 21.05.2014 зареєстроване Фермерське господарство «ВАЛАР» (ідентифікаційний код: 39221388), одним із засновників якого до липня 2019 року була матір позивача – ОСОБА_3 . 
При цьому, згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд наголошує, що ні під час розгляду справи, ні у спірному рішенні Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1, відповідачі не заперечували щодо розміру доходів батьків позивача та/або щодо дійсної вартості транспортних засобів.
Також під час проведення співбесіди з позивачем членами Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора не встановлено обставин, які б свідчили про видатки матері позивача – ОСОБА_3 на створення та/або функціонування Фермерського господарства «ВАЛАР». Такі докази не надані відповідачами і під час розгляду справи судом.
Ураховуючи викладене, на переконання суду, внаслідок наявності у батьків позивача ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) розміщених вкладів на банківських рахунках та повернення батьку позивача позики та штрафних санкцій, у останніх були наявні грошові кошти для придбання транспортних засобів вартістю 390 041 гривень та 675 000 гривень, ведення фермерського господарства.
Таким чином, суд вважає необґрунтованим висновок Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, викладений у рішенні 02.07.2020 №1, щодо обґрунтованих сумнівів про наявність у матері позивача – ОСОБА_3 коштів на придбання транспортних засобів та ведення фермерського господарства. 
Окремо суд звертає увагу на те, що 18.06.2020 до проведення співбесіди, на підставі до пункту 11 розділу IV Порядку №221, Сьома кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора направила позивачу повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо: 
вартості транспортного засобу TOYOTA COROLLA та наявності у матері позивача відповідних доходів на придбання такого транспортного засобу;
вартості транспортного засобу BMW X3 та наявності у матері позивача відповідних доходів на придбання такого транспортного засобу;
відсутності у декларації інформації про майнові права на об`єкти нерухомості.
При цьому, повідомлення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 18.06.2020 не містить запиту щодо надання інформації про:
матеріальну спроможність позивача на здійснення закордонних поїздок ним та його дружиною;
матеріальної спроможності матері позивача на ведення фермерського господарства.
Верховний Суд неодноразово викладав висновок щодо застосування положень Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та Порядку № 221 у контексті доводів про те, що висновок кадрової комісії про (не) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам та/або недостовірність задекларованих відомостей може ґрунтуватися виключно на рішеннях/висновках Національного агентства з питань запобігання корупції.
У постановах від 10.01.2013 року у справі №420/11157/20, від 09.02.2023 у справі №640/21694/20, від 31.05.2023 у справі №160/5323/21, від 08.06.2023 у справі №420/23643/21, від 28.09.2023 у справі № 640/39174/21, від 03.10.2023 у справі №640/26170/19, від 02.11.2023 у справі №380/6044/21 та інших Верховний Суд зазначив, що визначена чинним законодавством атестація не передбачає проведення повної перевірки декларанта на запити прокурора чи кадрових комісій. Моніторинг способу життя суб`єкта декларування передбачає лише вибіркову перевірку та на підставі повідомлень фізичних чи юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування, задекларованим ним майну і доходам.
Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №640/1310/20 дійшов висновку, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою (зрозумілою сторонньому спостерігачу) обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критеріям ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.
На підставі викладеного, дослідивши пояснення позивача та документи на підтвердження наданих ним пояснень щодо фактів, встановлених Сьомою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора під час проведення співбесіди, суд дійшов висновку, що вони спростовують висновки комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення.
Дослідивши відповідь позивача на практичні завдання та зразок можливої/бажаної відповіді на них, суд зазначає таке.
Як вбачається з додаткових пояснень відповідачів від 29.12.2025 та від 06.01.2026, у відповіді на практичне завдання №2 позивач надав неповні відповіді:
у відповіді на запитання №3 «Чи було порушено право М. на справедливий суд? Якщо так, в чому це полягало?» позивач вказує на те, що було порушено право на справедливий суд, а саме право на захист, яке полягало у допиті ОСОБА_5 без присутності захисника та допиті за участі захисника, якого забезпечило слідство. Однак, на переконання відповідачів, позивач у відповіді не вказав, що обставини справи вказують на те, що відсутність захисника на початковій стадії досудового розслідування вплинула на реалізацію М. його права відмовитись від надання показань та права не свідчити проти себе;
на запитання №4 «Що мав зробити суд у зв`язку із скаргою М. щодо застосування заборонених методів слідства?» позивач вказав, що суд має забезпечити проведення судово-медичного обстеження особи, доручити відповідному органу досудового розслідування перевірити факти викладені в заяві М. та вжити заходів для забезпечення безпеки М. Правильна відповідь, на переконання відповідачів, полягала в тому, що суд першої інстанції мав діяти відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 333 КПК України, зобов`язаний перевірити небезпідставність скарги особи щодо застосування недозволених методів слідства та свої висновки щодо можливого катування або відсутності такого та відобразити це у вироку. В даному випадку така скарга перевіряється шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення належного досудового розслідування. 
Так, у постановах від 06.10.2022 у справі №640/1160/20, від 14.07.2022 у справі №640/948/20, від 14.07.2022 у справі № 420/8235/20, від 12.10.2022 у справі №580/4018/20 та інших Верховний Суд наголосив, що сумніви щодо достовірності результатів іспиту чи наявності інших недоліків рівня знань у позивача мають бути належним чином обґрунтовані. Адже саме на кадрову комісію покладається обов`язок довести, що рівень володіння практичними уміннями та навичками позивача є настільки низьким і непрофесійним, що дає підстави вважати його прокурором, який не здатний виконувати передбачені законом функції та завдання прокуратури. Незгода окремих членів комісії з розв`язанням окремих завдань практичного завдання ще не може свідчити про невідповідність позивача вимогам професійної компетенції в частині рівня знань та практичного застосування законодавства.
Зі змісту оскаржуваного рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора слідує, що в цілому позивач правильно виконав відповідне письмове завдання та надав відповіді на усі поставлені перед ним теоретичні питання. Оцінка професійної компетентності позивача здійснена кадровою комісією без урахування того, що позивач успішно пройшов попередні етапи атестації.
Отже, на переконання суду, надання позивачем можливо неточних/неповних, але в цілому правильних відповідей на практичне завдання під час співбесіди не може беззаперечно свідчити про його неспроможність до аргументування і переконання у прокурорській діяльності, ураховуючи виконане письмово практичне завдання та успішне проходження позивачем попередніх етапів атестації, на яких він підтвердив свою професійну компетентність.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №460/6135/20.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1 в частині невідповідності позивача вимогам професійної компетентності з мотивів неналежного рівня знань у застосуванні законодавства України не відповідає критерію обґрунтованості.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними та скасування рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1 та наказу прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №786к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області
Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
При цьому, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при поновленні на роботі є по суті компенсацією заробітної плати, яку працівник отримував би, якщо б не був незаконно звільнений.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва видані виконавчі листи №640/22216/20:
про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області (негайне виконання);
про негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 27 051 гривень 73 копійки;
про стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в сумі 152 244 гривень 62 копійки.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 витребувано докази у справі від Офісу Генерального прокурора, зокрема: письмові пояснення та докази щодо виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.07.2022 у частині поновлення позивача на посаді та щодо продовження позивачем виконання службових обов`язків після скасування постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.07.2022 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021, додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 та направлення справи №640/22216/20 до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий розгляд; письмові пояснення та докази щодо виконання усіх виконавчих листів у справі №640/22216/20, виданих Окружним адміністративним судом м. Києва 22.06.2021, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача; від Рівненської обласної прокуратури: письмові пояснення та докази щодо виконання усіх виконавчих листів у справі №640/22216/20, виданих Окружним адміністративним судом м. Києва 22.06.2021, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача.
У додаткових поясненнях від 10.02.2026 Офіс Генерального прокурора зазначає, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021, додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021, позивач поновлений на посаді, виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу та сума витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач-2 вказує, що позивач продовжує працювати в органах прокуратури – на посаді начальника управління реалізації повноважень прокурорів у кримінальному провадженні, нагляду за дотриманням законів при здійснення оперативно-розшукової діяльності Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора.
У додаткових поясненнях від 16.02.2026 Рівненська обласна прокуратура вказує, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021, додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021, позивача поновлено на посаді, виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу та сума витрат на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до підпункту 3 пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які: звільнені з органів з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.
Крім того, згідно з положеннями пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації. Проходження атестації особами, зазначеними в підпункті 3 цього пункту, розпочинається з етапу, на якому було прийнято рішення про неуспішне її проходження.
Судом встановлено, що наказом керівника Рівненської обласної прокуратури від 25.05.2021 №515к, прийнятим на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021, скасований наказ прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №786к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області та органів прокуратури та поновлено ОСОБА_1 з 19.08.2020 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області.
Внаслідок проходження позивачем третього етапу атестації (співбесіди), на підставі положень пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», Шістнадцята кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийняла рішення від 29.09.2021 №1 про успішне проходження ОСОБА_1 атестації.
Наказом керівника Рівненької обласної прокуратури від 27.10.2021 №1141к вирішено з 27.10.2021 перевести начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області Вальчука Романа Олеговича на посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури.
Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 27.10.2021 №2367к ОСОБА_1 з 28.10.2021 призначено на посаду прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури.
Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 29.10.2021 №2399к ОСОБА_1 з 01.11.2021 призначено на адміністративну посаду заступника начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури.
Наказом Генерального прокурора від 04.12.2023 №1375ц ОСОБА_1 призначений на посаду прокурора першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора.
Наказом Генерального прокурора від 21.10.2025 №2265ц ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління реалізації повноважень прокурорів у кримінальному провадженні, нагляду за додержанням законів при здійсненні оперативно-розшукової діяльності Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора.
Отже, судом встановлено, що позивач був поновлений з 19.08.2020 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області та, станом на дату розгляду справи, обіймає посаду в органах прокуратури. 
Крім того, 13.07.2021 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області здійснено перерахування ОСОБА_1 коштів у рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 152 244 гривень 62 копійки (з вирахуванням суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору), що підтверджується копією меморіального ордера від 13.07.2021 №174355282.
Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 у справі №826/24498/15 дійшов висновків, що поняття юридичного спору має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
Отже, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Судом встановлено, що до прийняття Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постанови від 21.07.2022 про скасування судових рішень попередніх інстанцій у цій справі, позивач уже був поновлений на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області та органів прокуратури (наказом керівника Рівненської обласної прокуратури від 25.05.2021 №515к), успішно пройшов атестацію (на підставі рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 29.09.2021 №1) та був призначений на інші посади в органах прокуратури: прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури (наказом керівника Рівненької обласної прокуратури від 27.10.2021 №1141к); прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури (наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 27.10.2021 №2367к); заступника начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури (наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 29.10.2021 №2399к).
При цьому, вже після прийняття Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постанови від 21.07.2022, позивач продовжував обіймати посади в органах прокуратури: прокурора першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора (на підставі наказу Генерального прокурора від 04.12.2023 №1375ц); начальника управління реалізації повноважень прокурорів у кримінальному провадженні, нагляду за додержанням законів при здійсненні оперативно-розшукової діяльності Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора (на підставі наказу Генерального прокурора від 21.10.2025 №2265ц). 
Позивач не заперечує, що продовжує обіймати посади в органах прокуратури й станом на дату розгляду справи судом.
Таким чином, внаслідок успішного проходження позивачем атестації на підставі підпункту 3 пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (що підтверджується рішенням Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 29.09.2021 №1), та подальшого призначення його на інші посади в органах прокуратури, у відповідача-3 були відсутні правові підстави для звільнення позивача з посади начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області після прийняття Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постанови від 21.07.2022 у цій справі про скасування судових рішень попередніх інстанцій.
З урахуванням фактичних обставин спірних правовідносин, що існують станом на дату розгляду справи, з огляду на те, що порушені права позивача були відновлені шляхом поновлення його на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а позивач продовжує обіймати посаду в органах прокуратури та, як наслідок, отримувати відповідну заробітну плату, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Також суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня прийняття Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 09.02.2021 до моменту фактичного поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області та органів прокуратури (наказом керівника Рівненської обласної прокуратури від 25.05.2021 №515к), з огляду на таке.
Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу врегульоване положеннями частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, зі змісту якої вбачається, що рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом під час розгляду справи про поновлення особи на посаді.
Так, вимушений прогул – це період часу, протягом якого працівник з вини роботодавця (внаслідок незаконного звільнення) не виконував трудову функцію.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021, крім іншого:
поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області.
стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 152 244 гривень 62 копійки;
допущено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області.
Таким чином, приймаючи рішення про поновлення позивача на посаді, Окружний адміністративний суд міста Києва одночасно вирішив питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Судом встановлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021, наказом керівника Рівненської обласної прокуратури від 25.05.2021 №515к скасований наказ прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №786к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області та органів прокуратури та поновлено ОСОБА_1 з 19.08.2020 на посаді начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області.
При цьому, згідно з положеннями статті 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Зі змісту положень статей 235 та 236 Кодексу законів про працю України вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення особи на посаді є різними за змістом видами виплат.
Так, середній заробіток за час вимушеного прогулу – виплата незаконно звільненому працівнику за час неможливості виконання ним трудової функції (за період з дня його звільнення до дня прийняття судом рішення про поновлення на посаді), а стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення – санкція, застосована судом до роботодавця внаслідок несвоєчасного поновлення працівника на посаді на виконання рішення суду (період з дня, наступного за днем прийняття судом рішення про поновлення на посаді до дня видання роботодавцем наказу про поновлення працівника на посаді).
Ураховуючи різне правове значення вказаних виплат, на переконання суду, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення є предметом окремого позову та не може вирішуватись під час розгляду справи про скасування наказу про звільнення позивача з посади. 
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, питання про розподіл судових витрат (у частині витрат на професійну правничу допомогу) було вирішене рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 та додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021.
22.06.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва видані виконавчі листи №640/22216/20:
про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 38 390 гривень;
про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 5 550 гривень витрат на професійну правничу допомогу;
про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 5 550 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 
Як вбачається з матеріалів справи, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 550 гривень були сплачені на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури, що підтверджується меморіальним ордером від 13.07.2021 №174354944; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38 390 гривень та 5 550 – за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 28.07.2021 №178482289 та №178482581.
Оскільки витрати на професійну правничу допомогу були компенсовані позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, а заяви про поворот виконання судового рішення від відповідачів до суду не надходили, суд не вбачає правових підстав для повторного стягнення таких судових витрат.
При цьому, до додаткових пояснень позивача від 03.10.2022 та відповіді на відзив від 03.10.2022 (наданих під час нового розгляду справи судом першої інстанції) додано: копію додаткової угоди від 25.08.2022 №7 та копію додаткової угоди від 29.09.2022 №8 до договору про надання правничої допомоги №01/17-01/21, укладеного між Адвокатським бюро «Козій Дар`ї» та ОСОБА_1 .
Згідно з положеннями додаткової угоди від 25.08.2022 №7 до договору про надання правничої допомоги №01/17-01/21, Адвокатське бюро та Клієнт дійшли згоди, що вартість правничої допомоги в частині підготовки пояснень до Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/22216/20 становить 15 000 гривень та в частині представництва інтересів Клієнта в судовому засіданні – 4 100 гривень.
Відповідно до положень додаткової угоди від 29.09.2022 №8 до договору про надання правничої допомоги №01/17-01/21, Адвокатське бюро та Клієнт дійшли згоди, що вартість правничої допомоги в частині підготовки пояснень щодо відзиву до Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/22216/20 становить 3 500 гривень.
За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Проте, під час нового розгляду справи судом першої інстанції позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, зокрема: актів виконаних робіт (наданих послуг), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом тощо. 
Ураховуючи викладене, станом на дату прийняття рішення, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з новим розглядом справи.
Розглянувши клопотання позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з отриманням звітів незалежного аудитора від 19.09.2019, суд зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду копії звітів незалежного аудитора від 19.09.2019, виконані ТОВ «ЕРА-АУДИТ», щодо фінансової спроможності позивача та його дружини здійснювати закордонні поїздки у 2019-2020 роках та щодо фінансової спроможності матері позивача придбати транспортні засоби та вести фермерське господарство.
Приписами частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина третя статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з приписами частини п`ятої статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Відповідно до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).
Водночас, буквальний аналіз положень частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку про те, що спеціаліст призначається судом. 
Проте, під час судового розгляду не вирішувалось питання про призначення судом спеціаліста ТОВ «ЕРА-АУДИТ».
Отже, витрати, пов`язані із залученням спеціаліста, у розумінні статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України, які б підлягали відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, у цій справі відсутні.
Таким чином, витрати позивача на отримання звітів незалежного аудитора від19.09.2022, без призначення спеціаліста судом, не вважаються витратами, пов`язаними з розглядом справи, а відтак і не підлягають розподілу.
На підставі викладеного, керуючись статями 243-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №1 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за підсумками проведення співбесіди 02.07.2020.
3. Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №786к, яким ОСОБА_1 звільнений з посади начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Рівненської області.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.