КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 759/13389/25

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6588/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 

розглянувши у порядку письмового провадженняцивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Ключника А.С.,-

встановив:

У червні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулось до суду із названим позовом.
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 200082117 від 26 жовтня 2017 року в розмірі 40 704 грн 08 коп., сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 жовтня 2017 року між АТ «Банк Форвард» та відповідачем укладено кредитний договір № 200082117, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 20 000 грн 00 коп.
25 липня 2024року між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» укладено договір факторингу, за яким останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» зазначало, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 40 704 грн 08 коп., яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 грудня 2025 року названий позов задоволено частково.
Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 200082117 від 26жовтня 2017 року у розмірі 30 078 грн 64 коп.
Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплачений  судовий збір у розмірі 1 790 грн 05 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 30 078 грн 64 коп.,суд першої інстанції виходив із обгрунтованості та доведеності неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Судом першої інстанції відмовлено у стягненні із відповідача заборгованості за комісією, оскільки вказана вимога не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».
Стягуючи із ОСОБА_1 на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп., судом першої інстанції враховано критерії співмірності складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що 26 жовтня 2017 року між АТ «Банк Форвард» та відповідачем укладено кредитний договір № 200082117, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 20 000 грн 00 коп. Строк кредитування 13 місяців, процентна ставка за кредитом (річних) - 24 %, реальна річна процента ставка - 57, 56 %.
25 липня 2024року між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» укладено договір факторингу № GL1N426202/1, за яким останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.
Обгрунтовуючи позов, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» зазначало, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку у розмірі 40 704 грн 08 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 136 грн 22 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 7 942 грн 42 коп., заборгованості за комісією у розмірі 10 625 грн 44 коп.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» надало копію: заяви (оферти) № 200082117; паспорту споживчого кредиту; заяви на відкриття поточного рахунку; розрахунку заборгованості; виписки по особовому рахунку; договору про відступлення права вимоги № GL1N426202/1; витягу із реєстру договорів.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» надало належні та допустимі докази укладення кредитного договору між відповідачем та АТ «Банк Форвард». ОСОБА_1 особисто підписано заяву (оферту) № 200082117, паспорт споживчого кредиту та заяву на відкриття поточного рахунку.
Згідно п. 1 Інформаційного блоку заяви (оферти), підписаної відповідачем, ОСОБА_1 пропонує АТ «Банк Форвард», на умовах, викладених в заяві, умовах надання та обслуговування платіжних карток АТ «Банк Форвард» та тарифах за платіжними картками фізичних осіб банку, укласти з ним договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого: випустити на ім`я позичальника платіжну картку; відкрити на ім`я позичальника поточний рахунок (валюта рахунку гривня), що буде використовуватися в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку; для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити позичальнику ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України.
Із долученої до матеріалів справи копії заяви про відкриття поточного рахунку вбачається, що відповідачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Дослідивши копію виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , колегією суддів встановлено факт видачі відповідачу кредитних коштів та часткове погашення кредитної заборгованості. Вказана виписка містить інформацію про неодноразові транзакції із призначенням «видача кредиту ОСОБА_1 згідно договору № 200082117 від 26 жовтня 2017 року». Номер особового рахунку збігається із номером, вказаним у підписаній відповідачем заяві про відкриття поточного рахунку.
Пунктом 5.6 положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц зазначено про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відтак, надані позивачем розрахунок заборгованості і виписка з особового рахунку відповідача за період 26 жовтня 2017 року є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, всі операції за кредитом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника, та наявності кредитної заборгованості.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 200082117 від 26 жовтня 2017 року в розмірі 30 078 грн 64 коп.
Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано.
Застосований кредитором підхід при складанні розрахунку заборгованості нарахування відсотків за користування кредитом не суперечить нормам матеріального права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Так, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Фінансова компанія  «Кредит Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість за комісією у розмірі 10 625 грн 44 коп.
Згідно додатку 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
За ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, відтак, положення пункту 1.2 договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за комісією у розмірі 10 625 грн 44 коп., оскільки вказана вимога не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».
Доводи апеляційної скарги про те, що сторони не обумовили у письмовому вигляді умови сплати процентів за користування кредитним коштами та строк дії договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються долученою до матеріалів справи копією паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем.
Сторони обумовили: строк кредитування, суму кредиту, тип процентної ставки, річну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, процентну ставку.
Посилання представника ОСОБА_1 на те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором заявлені поза межами позовної давності, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року.
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
З урахуванням вищенаведеного, строк позовної давності за вимогами, які виникли після 02 квітня 2020 року, продовжено на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Враховуючи, що кредитний договір між сторонами укладено 26 жовтня 2017 року, тобто після 02 квітня 2017 року, на відповідні правовідносини поширюються положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності на період дії карантину.
Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так,розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Відтак, доводи представника ОСОБА_1 щодо спливу строку позовної давності є необґрунтованими.
Розв`язуючи спір, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та обгрунтовано стягнуто із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 200082117 від 26 жовтня 2017 року у розмірі 30 078 грн 64 коп.
Звертаючись до суду із позовною заявою, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» просило стягнути із ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.
Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені представником ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» із  ОСОБА_1  витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 05 грудня 2025 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає. 

Повний текст складено 03 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко