ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2026 року 	 	справа № 280/9920/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 280/9920/21 (суддя Мінаєва К.В., справа розглянута за правилами загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018 № 0015111305, № 0015101305, № 0015091305.
В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням доводів уточненої позовної заяви) зазначав, що позивачу було донараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та застосуванням штрафу за неподання податкової декларації про доходи та майновий стан за 2016 рік внаслідок отримання, за позицією податкового органу, додаткового блага у розмірі 1968143,81 грн за результатами анулювання (прощення) боргу Публічним акціонерним товариством “Райффайзен Банк Аваль” (далі – Банк, ПАТ “Райффайзен Банк Аваль”) за кредитним договором № 14/17-37/1306-32 від 18 вересня 2008 року (далі – Кредитний договір). Позивач наполягає, що у спірній ситуації Банк ще 30.06.2010 направив йому вимогу про дострокове повернення заборгованості, а в подальшому у справі № 2-10590/2010 суд задовольнив вимоги про дострокове стягнення боргу з позивача за Кредитним договором. Враховуючи норми статей 256, 257, 260, 261 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач вважає, що Банк анулював заборгованість за Кредитним договором після спливу строку позовної давності. Оскільки прощення боргу відбулося поза межами позовної давності, прийняття спірних податкових повідомлень-рішень на підставі підпункту “д” підпункту 1642.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є незаконними з огляду на невідповідність умовам вказаної норми щодо додаткового блага.
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 12.06.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023, в задоволенні адміністративного позову відмовив.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.04.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено, судом визнано протиправними та скасовані оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення відповідача.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що істотними для вирішення цього спору є обставини щодо початку та закінчення строку позовної давності щодо основної суми боргу кредиту платника податку, який було прощено (анульовано) кредитором. Водночас, Верховний Суд висновував, що пред`явлення Банком позивачу дострокової вимоги про погашення боргу (кредиту) має визначальне значення при вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності. Верховний Суд акцентував, що пред`явлення банком вимоги про дострокове погашення боргу не може вважатися єдиною обставиною, яка може свідчити про закінчення строку позовної давності у цивільно-правових відносинах між кредитором та боржником.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області здійснюється адміністрування податків та зборів та контролюється своєчасність їх сплати. Контролюючим органом встановлено отримання ОСОБА_1 доходу за ознакою « 126», однак встановлено не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016р. та не задекларовано отриманий дохід. Податковим агентом відносно доходів ОСОБА_2 , отриманих за ознакою доходу « 126», був ПАТ «Райффайзен банк Аваль». ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» листом від 13.06.2017 р. №16 надано контролюючому органу підтвердження щодо прощення (анулювання) боргу ОСОБА_1 за кредитним договором на загальну суму 1 968143,81грн. Відображення Банком у податковому розрахунку 1-ДФ доходу за ознакою « 126», уже виключає твердження Позивача про прощення банком боргу після спливу позовної давності.
Твердження про прощення банком боргу після спливу строку позовної давності не має документального підтвердження, а відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Представником позивача був поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення. Просить скаргу відповідача залишити без задоволення як необґрунтовану, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник позивача звертає увагу, що 30.06.2010 у порядку досудового врегулювання ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” направив ОСОБА_1 вимогу про повернення заборгованості по кредиту за вих.№312-21/11-1240 від 30.06.2010, відповідно до якої вимагалось погасити протягом 30 днів з дня її отримання загальної заборгованості за Кредитним Договором №14/17-37/1306-32 від 18.09.2008 в розмірі 79790,12 дол. США, що за курсом НБУ становить 630900,48 грн, тим самим Кредитор змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, тому строк повернення кредиту настав 01.08.2010, від якого почали відліковуватися строки позовної давності. Вважає, що строк, в який би могло відбутися прощення (анулювання) суми заборгованості за кредитним договором №14/17-37/1306/32 від 18.09.2008 і яке вважалось би додатковим благом, відповідно до положень ПК України, сплив 02.08.2013. У спірній ситуації анулювання (прощення) заборгованості відбулося 13.10.2016 (укладення договору про припинення зобов`язань), тобто через три роки після закінчення строків позовної давності. Таким чином, оскільки прощення боргу відбулося поза межами позовної давності, прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на підставі підпункту “д” підпункту 1642.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є незаконним, з огляду на невідповідність умовам вказаної норми щодо додаткового блага.
Заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18.09.2008 між ОСОБА_1 (Позичальник) та Відкритим акціонерним товариством “Райффайзен Банк Аваль” (Кредитор) укладено кредитний договір № 14/17-37/1306-32, відповідно до якого Кредитор надає Позичальнику кредит за програмою “Житло в кредит на вторинному ринку” в сумі 66659,00 доларів США з процентною ставкою 13,85 % річних. Строк дії договору до 18 вересня 2028 року (а.с.29-37, т.1).
30.06.2010 ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” сформував вимогу про повернення заборгованості по кредиту за вих.№312-21/11-1240, якою від ОСОБА_1 вимагалось протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги погасити перед Відкритим акціонерним товариством “Райффайзен Банк Аваль” в особі Запорізької обласної дирекції “Райффайзен Банк Аваль” загальну заборгованість по Кредитному договору №014/17-37/1306-32 від 18.09.2008 в розмірі 79790,12 дол.США, що за курсом НБУ становить 630900,48 грн (а.с.28-29, т.3).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2010 у справі №2-10590/2010 позов ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” в особі Запорізької обласної дирекції “Райффайзен Банк Аваль” до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.04.2011 заочне рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2010 скасовано та призначено до розгляду (а.с.31-33, т.3).
Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.01.2012 у справі №2-2192/2011 (провадження 2/814/192/2012), яке набрало законної сили 04.02.2012, позов Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” задоволено, зокрема, вирішено:
звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №14/17-37/1306-32, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №4565, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,22 кв.м, житловою площею 26,57 кв.м, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. 18.09.2008 за реєстровим №4563, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів за №3142106 від 18.09.2008 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності;
за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку задовольнити в повному обсязі вимоги Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” за кредитним договором №14/17-37/1306-32 від 18.09.2008 в сумі 1018823,95 грн (а.с.34-36, т.3).
13.10.2016 між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ОСОБА_1 укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором № 14/17-37/1306-32 від 18.09.2008 (далі – Договір про припинення зобов`язань; а.с.38-40, т.1, а.с.3-4, т.2).
Відповідно до пункту 1 Договору про припинення зобов`язань сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної Позичальником заборгованості за Кредитним договором станом на 13.10.2016 складає 138891,50 дол. США та пені 16796584,22 грн, що складає еквівалент 20381012,72 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього Договору (далі – Боргові зобов`язання), в тому числі:
- сума основного боргу (неповернутого кредиту) – 76262,77 дол. США, що складає еквівалент 1 968143,81 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього Договору;
- проценти, нараховані за користування кредитом-62628,73 дол. США, що складає еквівалент 1616284,69 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього Договору;
- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним договором 16796584,22 грн.
Згідно з пунктом 2 Договору в зв`язку із виконанням Позичальником умов Кредитора, Сторони домовились, що з 13.10.2016 боргові зобов`язання за Кредитним договором припиняються внаслідок звільнення Кредитором Позичальника від сплати Боргових зобов`язань (прощення боргу), а Кредитний договір вважається розірваним. Сторони домовились вважати, що рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.01.2012 у справі №2-2192/2011 про стягнення з Позичальника на користь Кредитора заборгованості за Кредитним договором вважається Позичальником виконаним, у зв`язку з чим Кредитор зобов`язується протягом 15-денного строку надати заяву до відділу Державної Виконавчої Служби про припинення виконавчого провадження.
Листом від 13.06.2017 №16 ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” повідомило ГУ ДФС у Запорізькій області про нарахування, зокрема, ОСОБА_1 доходу (основної суми боргу) в розмірі 1968143,81 грн у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитами. Прощення здійснювалось шляхом укладання договору про припинення зобов`язань за кредитним договором (а.с.105, т.1.).
На підставі наказу № 429 від 13.02.2018 посадові особи ГУ ДФС провели невиїзну позапланову документальну перевірку платника податків – фізичної особи, який не є суб`єктом господарювання ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку і зборів з доходів фізичних осіб за ознакою доходу “ 126” у 2016 році, за результатами якої складено акт № 179/08-01-13-05/3018401630 від 13.03.2018 (а.с.106-108, т.1).
Перевіркою встановлено порушення:
- підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 ПК України, внаслідок чого було донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 354141,87 грн;
- підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” ПК України, внаслідок чого було донараховано військовий збір за 2016 рік у розмірі 29511,82 грн;
- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпунктів 179.1, 179.7 статті 179 ПК України, а саме: не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік.
Висновки контролюючого органу вмотивовано тим, що згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України у 2016 році ОСОБА_1 отримав дохід за ознакою 126 “Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)” у розмірі 1 968 143,81 грн. Листом від 13 червня 2017 року № 16 ПАТ “Райффазен Банк Аваль” надав копію Договору про припинення зобов`язань, відповідно до якої встановлено Банк здійснив прощення (анулювання) основної заборгованості за Кредитним договором у розмірі 1 968 143,81 грн. Також контролюючий орган встановив, що ОСОБА_1 не подав декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік.
На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області 27.04.2018 прийняло податкові повідомлення-рішення:
- № 0015091305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 442677,34 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 354141,87 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 88535,47 грн (а.с.112, т.1);
- № 0015111305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 36889,78 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 29511,82 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 7377,96 грн. (а.с.110, т.1);
- № 0015101305, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (а.с.111, т.1).
Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018: №0015111305, № 0015101305, № 0015091305 протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги вказав, що позивач наданими доказами спростував висновки контролюючого органу щодо допущених порушень вимог податкового законодавства. Прощена сума заборгованості, в розумінні Податкового кодексу України, не може вважатися додатковим благом згідно підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, оскільки анулювання (прощення) боргу відбулося поза межами строку позовної давності, а отже, податкові-повідомлення рішення, що оскаржуються позивачем підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Підстави і порядок сплати податку на доходи фізичних осіб унормовані розділом IV “Податок на доходи фізичних осіб” ПК України. Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Стаття 164 ПК України визначає базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Так, відповідно до абзаців першого-другого пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Пункт 164.2 статті 164 ПК України деталізує види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків. В свою чергу, стаття 165 ПК України визначає види доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. 
Отже, у фізичної особи – платника податків виникає обов`язок сплатити податок на доходи фізичних осіб за наслідками отримання будь-якого виду доходу, що визначений пунктом 164.2 статті 164 ПК України. У разі отримання доходів, що не включені до бази оподаткування та окремий перелік яких наведено у статті 165 ПК України, підстави для сплати податку на доходи фізичних осіб відсутні.
Серед іншого, до доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, належить сума заборгованості платника податку за укладеним ним цивільно-правовим договором, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, крім сум податкової заборгованості, за якими минув строк позовної давності згідно з розділом II цього Кодексу, що встановлює порядок стягнення заборгованості з податків, зборів і погашення податкового боргу (підпункт 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 ПК України).
Як вказав Верховний Суд у постанові від 08.04.2025 у даній справі, за загальним правилом лише із спливом строку позовної давності сума заборгованості, яка також повинна відповідати й іншим умовам, що встановлені підпунктом 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 ПК України, вважається доходом платника податків. Виключенням із цього правила є отримання доходу, отриманого платником податку у вигляді додаткового блага, у випадку, передбаченому підпунктом “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, за правилами якого прощена (анульована) кредитором сума основної суми боргу (кредиту) платника податку належить до оподатковуваного доходу до спливу строку позовної давності щодо такої суми заборгованості.
У справі, що розглядається, податковий орган донарахував позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору саме на підставі приписів підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, констатувавши порушення вказаної норми.
Підпункт “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України встановлює, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
З аналізу наведеної норми слідує, що для включення на підставі підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України отриманого платником податків додаткового блага до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу необхідним є дотримання сукупності наступних умов:
- кредитор анулював саме основну суму боргу (кредиту);
- рішення кредитора про анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є самостійним та не пов`язане із процедурою банкрутства;
- рішення про анулювання (прощення) боргу (кредиту) прийняте до закінчення строку позовної давності;
- сума анульованого (прощеного) боргу (кредиту) перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;
- кредитор повідомив платника податку – боржника про прощення (анулювання) боргу та включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду шляхом (1) направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, (2) укладення відповідного договору, (3) надання повідомлення боржнику під підпис особисто.
Отже, однією із обов`язкових умов для застосування положень підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є анулювання (прощення) кредитором основної суми боргу (кредиту) платнику податків до закінчення строку позовної давності. У свою чергу, сплив означеного строку перетворює суму заборгованості платника податків перед кредитором на безнадійну (підпункт “а” підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України), з огляду на що законодавець відносить таку суму заборгованості до оподатковуваного доходу платника податків вже на підставі іншої норми – підпункту 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
У цій справі позивач не заперечує факт анулювання (прощення) основної суми боргу в розмірі 1 968 143,81 грн. За позицією ОСОБА_3 , Договір про припинення зобов`язань, за змістом якого Банк анулював йому основну заборгованість за Кредитним договором, укладено після закінчення строку позовної давності щодо основного зобов`язання, який почав спливати через тридцять днів після направлення Банком вимоги про дострокове погашення кредиту ще в червні 2010 року. Про те, що строк виконання зобов`язань за Кредитним договором вже настав, свідчить звернення Банку із позовом до позивача, який було задоволено відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2010 року у справі № 2-10590/2010. За таких обставин анульована (прощена) сума не може бути віднесена до загального річного оподатковуваного доходу платника податку, оскільки не відповідає вимогам підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
Натомість, податковий орган вважає, що строк позовної давності станом на час анулювання (прощення) Банком ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 1 968 143,81 грн не сплинув, оскільки з укладенням Договору про припинення зобов`язань перебіг вказаного строку було перервано. Крім того, сторони погодили, що датою остаточного погашення кредиту за Кредитним договором є 18 вересня 2028 року.
Отже, істотними для вирішення цього спору є обставини щодо початку та закінчення строку позовної давності щодо основної суми боргу (кредиту) платника податку, який було прощено (анульовано) кредитором.
обставина пред`явлення боржнику вимоги про дострокове погашення боргу (кредиту) або пред`явлення позову Банком про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на предмет іпотеки змінює строк виконання основного зобов`язання, від якого починається перебіг строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.
Правові проблеми, пов`язані із застосуванням статті 264 ЦК України, яка врегульовує питання переривання перебігу позовної давності, були предметом неодноразового розгляду Верховним Судом України та Верховним Судом.
Так, у постанові від 29.03.2017 у справі № 6-1996цс16 Верховний Суд України вказав, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.
З тлумачення норми частини першої статті 264 ЦК України слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 у справі № 161/15679/15-ц.
У постанові від 14.06.2023 у справі № 755/13805/16-ц Велика Палата Верховного Суду підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (action in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (action in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки.
На підставі наведеного Верховний Суд, сформулював наступний правовий висновок. Для нарахування платнику податків податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору на підставі підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України необхідно, щоб анулювання (прощення) кредитором основної суми боргу (кредиту) платника податку відбулось до закінчення строку позовної давності щодо такої заборгованості. Після спливу строку позовної давності така сума заборгованості може належати до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на підставі підпункту 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 ПК України. 
З метою встановлення обставин того, чи закінчився строк позовної давності щодо основної суми боргу (кредиту) на час її анулювання (прощення), необхідно з`ясувати: коли розпочав перебіг строк позовної давності; чи мали місце обставини, що свідчать про зупинення чи переривання перебігу позовної давності.
У справі, що розглядається, позивач доводив суду, що анулювання (прощення) основної суми боргу за Кредитним договором у розмірі 1 968 143,81 грн відбулось поза межами строку позовної давності.
Судом встановлено, що Кредитний договір між Банком і ОСОБА_3 було укладено 18 вересня 2008 року із вказівкою, що датою остаточного погашення кредиту є 18 вересня 2028 року. У пункті 9.1 Кредитного договору (том 1, а.с.29-37) сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту Позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за Кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього Договору.
30.06.2010 у порядку досудового врегулювання ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” направив ОСОБА_1 вимогу про повернення заборгованості по кредиту за вих.№312-21/11-1240 від 30.06.2010.
За змістом вказаної вимоги, ОСОБА_1 як позичальником, було порушено умови Кредитного Договору №14/17-37/1306-32 від 18.09.2008 р. в частині п.п. 7.2, щодо погашення кредиту та процентів ануїтентними платежами у валюті кредиту. Відповідно до п. 9.3. Договору, Позичальник зобов`язаний виконати вимогу Кредитора про дострокове погашення грошових зобов`язань за Кредитним договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її пред`явлення. У разі невиконання Позичальником цієї вимоги, Кредитор має право звернути стягнення за Іпотечним договором...або вжити інші заходи для стягнення заборгованості Позичальника за Кредитним договором, які не суперечать чинному законодавству. В разі неприйнятrя відповідних заходів щодо погашення заборгованості протягом 30 днів Банк попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки, кошти, майно та майнові права.
Вимога виконана не була, внаслідок чого 29.09.2010 ПАТ “Райффазен Банк Аваль” звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №14/17-37/1306-32, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №4565, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку задовільнити в повному обсязі вимоги ПАТ “Райффазен Банк Аваль”, в особі Запорізької обласної дирекції АТ “Райффазен Банк Аваль” в сумі 648636 грн. 34 коп.
Отже, судом встановлено, що позивачу банком була пред`явлена дострокова вимога про погашення боргу (кредиту). 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду такі дії кредитора слід розцінювати як зміну умови основного зобов`язання, зокрема, щодо строку дії договору. При цьому, рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно також засвідчує такі зміни. Поряд з цим переривання перебігу позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням.
Пред`явленням вимоги 30.06.2010 кредитор змінив строк виконання за кредитним договором, тому строк повернення кредиту настав 01.08.2010, а отже і змінився строк, від яких почався відлік позовної давності.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2010 р. у справі 2-10590/10 позовні вимоги ПАТ “Райффазен Банк Аваль” задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 14/17-37/1306-32, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . 
Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.04.2011 заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2010 за позовом Публічного акціонерного товариства “Райфайзен Банк Аваль” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.
25.01.2012 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2- 2192/11 було звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 14/17- 37/1306-32 від 18.09.2008 р., а саме на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , для задоволення вимог Банку в повному обсязі в розмірі 1018823,95 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 04.02.2012 року.
Крім того, 13.10.2016 між позивачем та ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” укладено Договір про припинення зобов`язань за кредитним договором № 14/17-37/1306-32 від 18.09.2008. Пунктом 2 Договору про припинення зобов`язань за кредитним договором № 14/17- 37/1306-32 визначено, що у зв`язку із виконанням Позичальником ( ОСОБА_1 ) умов кредитора, сторони домовилися, що з 13 жовтня 2016 р. боргові зобов`язання за Кредитним договором припиняються внаслідок звільнення Кредитором Позичальника від сплати Боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним. Абзацом 2 п. 2 цього ж Договору, сторони домовилися вважати, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2012 р. у справі № 2- 2192/2011 про стягнення з позичальника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором вважається Позичальником виконаним, у зв`язку із чим Кредитор зобов`язується протягом 15-денного строку надати заяву до відділу Державної Виконавчої Служби про припинення виконавчого провадження.
Отже, у контексті питання строку позовної давності з огляду на вказані рішення суду та Договору про припинення зобов`язань за кредитним договором № 14/17-37/1306-32 від 18.09.2008, поняття строку позовної давності розкривається через строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У спірних правовідносинах таке звернення в межах строку позовної давності банком до суду відбулося 29.09.2010, суд задовольнив позов, захистив право. Відтак, банк реалізував своє право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність переривається пред`явленням особою позову. Подальше врегулювання відбулося вже поза межами судового розгляду на добровільній основі у 2016 році.
Враховуючи наведене, прощена сума заборгованості, в розумінні Податкового кодексу України, не може вважатися додатковим благом згідно підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, оскільки анулювання (прощення) боргу відбулося поза межами строку позовної давності, а отже, податкові-повідомлення рішення, що оскаржуються позивачем підлягали скасуванню.
Щодо доводів відповідача про те, що інформація про отримання доходу за підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу була надана саме банком.
Дійсно, відповідно до інформації відділу Державного реєстру ДФС України фізична особа ОСОБА_1 у 2016 р. отримав дохід у сумі 1968143,81 грн. від ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” ЄДРПОУ 143605909 за ознакою доходу 126 – “Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)”. Вид доходу – анулювання боргу за кредитним договором.
З метою підтвердження інформації, що відображена у відомостях з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, стосовно отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) протягом 2016 року в сумі 1 968 143,81 грн, ГУ ДФС у Запорізькій області направлено лист від 31.05.2017 №727/10/08-28/13 на адресу ПАТ “Райффайзен Банк Аваль”. В свою чергу, ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” листом від 13.06.2017 №16 надано підтвердження щодо прощення (анулювання) боргу ОСОБА_1 за кредитним договором на загальну суму 1 968 143,81 грн.
Водночас, як вірно звернув увагу суд, саме з метою визначення податкових зобов`язань за отриманим доходом і була призначена перевірка позивача, яка передбачає прийняття рішення з урахуванням всіх істотних обставин, а не лише інформації від банку.
При цьому, питання кваліфікації суми прощеного боргу відповідно до підпункту 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 ПК України, як суми заборгованості платника податку за укладеним ним цивільно-правовим договором, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, крім сум податкової заборгованості, за якими минув строк позовної давності згідно з розділом ІІ цього Кодексу, що встановлює порядок стягнення заборгованості з податків, зборів і погашення податкового боргу, є повноваженням податкового органу під час проведення перевірки.
Отже, є спростованими висновки контролючого органу про допущені позивачем порушення норм податкового законодавства.
Відповідач не довів правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, тому суд обгрунтовано їх скасував.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.
Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 280/9920/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 12.03.2026р.
Повний текст постанови виготовлено 17.03.2026р.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак