Справа № 464/4022/18 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/4171/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 січня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: представника АТ «Універсал Банк» –
Ганенко О.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – адвоката Дмитренка Володимира Павловича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання недійсними договору про надання кредитних послуг та додаткових угод до нього, визнання недійсним договору поруки,

встановив:
У липні 2018 року публічне акціонерне товариство (далі – ПАТ) «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
-стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за додатковою угодою №BL1223/К-1 до генерального договору в сумі 75204,91 швейцарських франків; 
-стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за додатковою угодою №BL1223/К-1 до генерального договору в сумі 75204,91 швейцарських франків; 
-стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до генерального договору в сумі 5675,09 швейцарських франків; 
-стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до генерального договору в сумі 5675,09 швейцарських франків. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21.12.2007 року між відкритим акціонерним товариством (далі – ВАТ) «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 (позичальником) укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1223 (далі – генеральний договір) на загальну суму 103000 доларів США (ліміт договору), з терміном користування коштами до 01.12.2027 року.
24.12.2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №ВL1223/К-1 до генерального договору (індивідуальна угода – кредит без відстрочення), відповідно до умов якої Банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 93000 швейцарських франків. Пунктом 3.1 цієї додаткової угоди передбачено, що за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5% річних («базова процентна ставка»), а згідно з пунктом 3.2 за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений генеральним договором та/або індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 19% річних («підвищена процентна ставка»).
27.06.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №ВL1223/ВL 6420-К до генерального договору (індивідуальна угода – без відстрочення кредиту), відповідно до якої банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 15000 швейцарських франків. Згідно з пунктом 3.1 цієї додаткової угоди, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 12,95% річних («базова процентна ставка»), а згідно з пунктом 3.2 за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений генеральним договором та/або індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 25,90% річних («підвищена процентна ставка»).
В подальшому, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено низку додаткових угод до генерального договору, а саме: додаткову угоду від 05.06.2009 року №1; додаткову угоду від 01.07.2009 року №1; додаткову угоду від 01.07.2009 року №2; додаткову угоду від 13.07.2009 року №3; додаткову угоду від 30.08.2010 року №4; додаткову угоду від 28.09.2011 року №4; додаткову угоду від 28.09.2011 року №5; додаткову угоду від 23.07.2012 року №7; додаткову угоду від 23.07.2012 року №8; додаткову угоду від 07.03.2013 року №9; додаткову угоду від 07.03.2013 року №10; додаткову угоду від 29.10.2014 року №11; додаткову угоду від 29.10.2014 року №12; додаткову угоду від 11.02.2016 року №13; додаткову угоду від 11.07.2016 року №14.
Умовами укладених додаткових угод встановлювались процентні ставки за користування наданими кредитними коштами.
Відповідно до пункту 1.3.2.1 додаткової угоди від 11.02.2016 року №13, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка («базова процентна ставка»): а) з 11.02.2016 року до 31.01.2017 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5% річних; б) а починаючи з 01.02.2017 року встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних.
Згідно з пунктом 1.3.2.2.1 цієї додаткової угоди, за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі: а) з 11.02.2016 року до 31.01.2017 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 19,0% річних (підвищена процентна ставка); б) а починаючи з 01.02.2017 року встановлюється процентна ставка в розмірі 28% річних (підвищена процентна ставка).
Банк вказував, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого, станом на 30.05.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 75471,93 швейцарських франків, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 55337,90 швейцарських франків, в тому числі, прострочена заборгованість за тілом кредиту – 14691,77 швейцарських франків, заборгованість за процентами за користування кредитом – 19341,01 швейцарських франків, підвищені проценти – 793,02 швейцарських франків. Заборгованість перед ПАТ «Універсал Банк» згідно з додатковою угодою від 27.06.2008 року №ВL1223/ВL6420К станом на 30.05.2018 року становила 5675,09 швейцарських франків, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4363,63 швейцарських франків, в тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту – 2362,57 швейцарських франків, заборгованість за процентами за користування кредитом – 769,99 швейцарських франків, підвищені проценти – 541,47 швейцарських франків.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за генеральним договором, 23.07.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 (поручителем) укладено договір поруки №ВL1223-П, за умовами якого, ОСОБА_2 зобов`язувався перед Банком відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань, що виникли з генерального договору, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є солідарною. Відповідно до договору поруки, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор має право вимагати від поручителя сплати в повному обсязі заборгованості за наданим кредитом та нарахованих за його користування процентів у строки, передбачені в кредитному договорі. 07.03.2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода до договору поруки від 23.07.2012 року №ВL1223. 29.10.2014 року між Банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода №1 до договору поруки від 23.07.2012 року №ВL1223. 29.10.2014 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №ВL1223-П/1.
Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за генеральним договором, 11.02.2016 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (поручителем) було укладено договір поруки №ВL1223-П, за умовами якого, ОСОБА_1 зобов`язувалася перед Банком відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань, що виникли з генерального договору, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є солідарною.
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_2 , в якому просила: визнати недійсними підписані між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 генеральний договір від 21.12.2007 року №BL1223 про надання кредитних послуг та додаткові угоди до нього: від 24.12.2007 року №ВL1223/К-1, від 27.06.2008 року №ВL1223/ВL6420-К, від 05.06.2009 року №1, від 01.07.2009 року №1, від 01.07.2009 року №2, від 13.07.2009 року №3, від 30.08.2010 року №4, від 28.09.2011 року №4, від 28.09.2011 року №5, від 23.07.2012 року №7, від 23.07.2012 року №8, від 07.03.2013 року №9, від 07.03.2013 року №10, від 29.10.2014 року №11, від 29.10.2014 року №12, від 11.02.2016 року №13; визнати недійсним підписаний від імені ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» договір поруки від 11.02.2016 року №ВL1223-П.
Зустрічний позов обґрунтований тим, що укладені між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 генеральний договір від 21.12.2007 року №BL1223 про надання кредитних послуг та додаткові угоди до нього не відповідають вимогам статей 203, 215, 234 ЦК України. Такі правочини укладались без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися ними. Умовами основного договору Банком визначено ліміт кредитування в сумі 103000 доларів США, а додатковою угодою від 24.12.2007 року №ВL1223/К-1 було передбачено надання банком ОСОБА_3 кредиту в сумі 93000 швейцарських франків, додатковою угодою від 27.06.2008 року №ВL1223/В1.6420-К – в сумі 15000 швейцарських франків. Спосіб виконання ПАТ «Універсал Банк» своїх зобов`язань перед ОСОБА_3 за додатковою угодою від 24.12.2007 року №ВL1223/К-1 щодо надання ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 93000 швейцарських франків було визначено пунктом 5 додаткової угоди від 24.12.2007 року №ВL1223/К-1: «... шляхом списання коштів із позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок позичальника, вказаний у цій індивідуальній угоді для подальшого використання за цільовим призначенням». У пункті 2 додатку №2 від 24.12.2007 року до додаткової угоди №ВL1223/К-1 визначено поточний рахунок ОСОБА_3 , на який ПАТ «Універсал Банк» зобов`язувався перерахувати кошти, – №2620100008692. Водночас, поточний рахунок № НОМЕР_1 не було відкрито ПАТ «Універсал Банк» для ОСОБА_3 , оскільки в порядку частини першої статті 1066 ЦК України, пунктів 1.8, 1.9 глави 1, пункту 6.1 глави 6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, в редакції, чинній станом на 24.12.2007 року (далі – Інструкція №492), договір банківського рахунку для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів у письмовій формі не укладався. У зв`язку з тим, що поточний рахунок № НОМЕР_1 ПАТ «Універсал Банк» не відкривав для ОСОБА_3 , вона і не вчиняла в порядку пункту 7.1 глави 7 Інструкції №492 розпорядження, або доручення на підставі довіреності, засвідченої нотаріально чи уповноваженим працівником Банку, про здійснення видаткових операцій за таким неіснуючим поточним рахунком. Отже, ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 не вчинили необхідні дії, щодо відкриття ПАТ «Універсал Банк» для ОСОБА_3 поточного рахунку № НОМЕР_1 , для практичного виконання цими особами умов пункту 5 додаткової угоди від 24.12.2007 року №ВL1223/К-1 і пункту 2 додатку №2 від 24.12.2007 року до додаткової угоди №ВL1223/К-1 від 24.12.2007 року щодо перерахування ПАТ «Універсал Банк» на цей поточний рахунок для ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 93000 швейцарських франків. 
Надана Банком копія меморіального ордеру від 24.12.2007 року не містить більшості визначених пунктом 4.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 №254 (далі – Положення №254) для первинного банківського документу обов`язкових реквізитів, а саме: місця складання; назви підприємства (банку), що склало документ; посад осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистого підпису (електронного цифрового підпису) та інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу (осіб), яка (які) брала (брали) участь у здійсненні операції. 
Отже, меморіальний ордер від 24.12.2007 року, на думку позивача за зустрічним позовом, є недопустимим доказом, не може підтверджувати перерахування ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 93000 швейцарських франків, оскільки такий документ складений з порушенням вимог ЦК України. При відсутності відкритого ОСОБА_3 поточного рахунку № НОМЕР_1 , ПАТ «Універсал Банк» ні юридично, ні технічно не міг виконати свого грошового зобов`язання перед ОСОБА_3 у спосіб та розмірі, визначених пунктом 5 додаткової угоди. Таким чином, неукладення між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_3 договорів про відкриття поточних рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ; нездійснення ОСОБА_3 розпорядження, або доручення на підставі довіреності, засвідченої нотаріально чи уповноваженим працівником банку, про здійснення видаткових операцій за поточними рахунками №2620100008692 та №26204000453243, які не належать ОСОБА_3 ; неперерахування ПАТ «Універсал Банк» для ОСОБА_3 кредитних коштів на поточні рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , – дають підстави для визнання правочинів недійсними. 
Також, позивач за зустрічним позовом вважає, що договір поруки від 11.02.2016 року №ВL1223-П підлягає визнанню судом недійсним на підставі статті 215 ЦК України у зв`язку з недодержанням в момент вчинення сторонами цього договору вимог частин першої, третьої статті 203, частини другої статті 207, пункту 2 частини першої статті 208, частини першої статті 547 ЦК України, оскільки вона не мала волевиявлення на його укладення і його не підписувала, що може бути підтверджено проведенням технічної експертизи матеріалів та витребуванням від ПАТ «Універсал Банк» оригіналу договору поруки. 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1223/К-1 до генерального договору в сумі 75204,91 швейцарських франків.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1223/К-1 до генерального договору в сумі 75204,91 швейцарських франків.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до генерального договору в сумі 5675,09 швейцарських франків.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до генерального договору в сумі 5675,09 швейцарських франків.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 10745 грн. 75 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 10745 грн. 75 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 10745 грн. 75 коп.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання недійсними договору про надання кредитних послуг та додаткових угод до нього, визнання недійсним договору поруки – відмовлено.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 – адвокат Дмитренко В.П.
Косюра Х.Р. просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» залишити без розгляду, а її зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Дмитренко В.П. просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, а в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовити повністю.
Постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року апеляційні скарги задоволено частково. 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1223/К-1 до генерального договору в сумі 68309,02 швейцарських франків.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до генерального договору в сумі 4980,25 швейцарських франків.
В задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 – відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання недійсними договору про надання кредитних послуг та додаткових угод до нього, визнання недійсним договору поруки – відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року касаційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Дмитренко В.П., та ОСОБА_3 залишено без задоволення. 
Касаційну скаргу АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, прийнято в цій частині нове рішення.
Позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1223/К-1 до генерального договору в сумі 68309,02 швейцарських франків.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до генерального договору в сумі 4980,25 швейцарських франків.
В решті позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено.
Постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог АТ «Універсал Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за додатковими угодами №BL1223/К-1 та №BL1223/BL6420-К до генерального договору та в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк», ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору поруки, – скасовано, справу в цих частинах направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним генерального договору та додаткових угод до нього залишено без змін.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині вирішення позовних вимог АТ «Універсал Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за додатковими угодами №BL1223/К-1 та №BL1223/BL6420-К до генерального договору та в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки обґрунтовані тим, що судом першої інстанції в цій частині було порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неповного та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки, неподання доказів з поважних причин.
Вказує, що пунктом 5-4 договору поруки №BL1223-П від 11.02.2016 року, укладеного між нею та ПАТ «Універсал Банк», передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. 
Додає, що 31.08.2018 року від неї до початку розгляду справи по суті надійшло заперечення проти вирішення спору в суді з проханням залишити позов ПАТ «Універсал Банк» без розгляду в порядку п.6 ч.1 ст.257 ЦПК України, однак, суд не розглянув дане клопотання.
Окрім того, звертає увагу на допущення судом порушень норм ЦПК України при вирішенні питання щодо прийняття поданого нею зустрічного позову.
Також зазначає, що її незаконно було позбавлено можливості доведення обставин недійсності договору поруки, оскільки суд відмовив у витребуванні в АТ «Універсал Банк» оригіналу договору поруки №BL1223-П від 11.02.2016 року та призначенні технічної експертизи матеріалів цього документу, а в подальшому, через недоведеність позову в цій частині, – відмовлено у його задоволенні
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Дмитренка В.П. обґрунтовані тим, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, внаслідок чого неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи.
Так, зокрема, вказував на те, що пред`явленням вимоги до позичальника про дострокове стягнення заборгованості Банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тому стягувана заборгованість за додатковими угодами обрахована неправильно.
Окрім того, звертав увагу, що факт отримання позичальником кредитних коштів не підтверджений належними доказами, в матеріалах справи відсутні допустимі і достовірні докази того, що кредитні кошти були видані Банком саме у швейцарських франках, а не в іншій валюті.
Також, в порушення вимог процесуального закону, були залишені без мотивованої оцінки конкретні, доречні та важливі доводи їхньої сторони в заперечення первісного позову АТ «Універсал Банк» та на підтримання зустрічного позову ОСОБА_1 , що є порушенням статті 6 Конвенції від 04.11.1950 року.
За позицією апелянта, в оскаржуваному рішенні відсутні обґрунтовані висновки суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи та застосування норм матеріального права до спірних правовідносин.
В судове засідання апеляційного суду 20.01.2026 року інші учасники справи, окрім представника АТ «Універсал Банк» не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 29.01.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення представника АТ «Універсал Банк» в заперечення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.
Судами в даній справі встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», (кредитодавцем) та ОСОБА_3 (позичальником) 21.12.2007 року укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL1223 на загальну суму 103000 доларів США (ліміт договору), з терміном користування коштами до 01.12.2027 року.
24.12.2007 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до генерального договору (індивідуальна угода) №ВL1223/К-1, відповідно до умов якої банк, підтверджуючи свої зобов`язання за діючим генеральним договором, надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 93000 швейцарських франків.
Згідно з пунктом 3.1 цієї додаткової угоди, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5% річних («базова процентна ставка»), а згідно з пунктом 3.2, за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений генеральним договором та/або індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 19% річних («підвищена процентна ставка»).
Також, 27.06.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до генерального договору (індивідуальна угода) №ВL1223/ВL 6420-К, відповідно до якої банк, підтверджуючи свої зобов`язання за діючим генеральним договором, надав позичальнику ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 15000 швейцарських франків.
Згідно з пунктом 3.1 цієї додаткової угоди, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 12,95% річних («базова процентна ставка»), а згідно з пунктом 3.2, за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений генеральним договором та/або індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 25,90% річних («підвищена процентна ставка»).
05.06.2009 року, 01.07.2009 року, 13.07.2009 року, 30.08.2010 року, 28.09.2011 року, 23.07.2012 року, 07.03.2013 року, 29.10.2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткові угоди до генерального договору.
11.02.2016 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №13 до генерального договору.
Відповідно до пункту 1.3.2.1 додаткової угоди №13, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка («базова процентна ставка»: а) з 11.02.2016 року до 31.01.2017 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5% річних; б) а, починаючи з 01.02.2017 року, встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних.
Згідно з пунктом 1.3.2.2.1 цієї додаткової угоди, за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі: а) з 11.02.2016 року до 31.01.2017 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 19,0% річних (підвищена процентна ставка); б) а, починаючи з 01.02.2017 року, встановлюється процентна ставка в розмірі 28% річних (підвищена процентна ставка).
За умовами генерального договору, позичальник зобов`язана була своєчасно здійснювати оплату за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Згідно із вказаними додатковими угодами встановлювались процентні ставки за користування наданими кредитними коштами.
Через неналежне виконання позичальником зобов`язань за генеральним договором утворилась заборгованість перед ПАТ «Універсал Банк» згідно з додатковою угодою від 24.12.2007 року №ВL1223/К-1, яка станом на 30.05.2018 року становить 75471,93 швейцарських франків, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 55337,90 швейцарських франків, в тому числі, прострочена заборгованість за тілом кредиту – 14691,77 швейцарських франків; проценти за користування кредитом – 19341,01 швейцарських франків; підвищені проценти – 793,02 швейцарських франків. Заборгованість перед ПАТ «Універсал Банк» згідно з додатковою угодою від 27.06.2008 року №ВL1223/ВL6420К, яка станом на 30.05.2018 року становить 5675,09 швейцарських франків, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4363,63 швейцарських франків, в тому числі, прострочена заборгованість за тілом кредиту – 2362,57 швейцарських франків; проценти за користування кредитом – 769,99 швейцарських франків; підвищені проценти – 541,47 швейцарських франків.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за генеральним договором додатково укладено між позивачем та ОСОБА_2 договір поруки від 23.07.2012 року №ВL1223-П, за умовами якого, ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань перед позивачем, які виникли з генерального договору, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є солідарною. Відповідно до умов договору поруки, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор має право вимагати від поручителя сплати в повному обсязі заборгованості за наданим кредитом та нарахованих за його користування процентів, у строки, передбачені у кредитному договорі.
07.03.2013 року та 29.10.2013 року між банком та ОСОБА_2 укладені додаткові угоди до договору поруки від 23.07.2012 року №ВL1223.
29.10.2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №ВL1223-П/1.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за генеральним договором додатково було укладено між позивачем та ОСОБА_1 договір поруки від 11.02.2016 року №ВL1223-П, за умовами якого, ОСОБА_1 зобов`язується перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань перед позивачем, що виникли з генеральної угоди, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є солідарною.
20.03.2017 року банком направлено вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які отримані 27.03.2017 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Загальна заборгованість за додатковою угодою №ВL1223/К-1 до генерального договору та додатковою угодою №ВL1223/ВL6420-К складає 81147,02 швейцарських франків. Проте, ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути заборгованість в сумі 80880 швейцарських франків, з яких: заборгованість за додатковою угодою №ВL1223/К-1 за тілом кредиту становить 55337,90 швейцарських франків, в тому числі, прострочена заборгованість за тілом кредиту – 14691,77 швейцарських франків; проценти за користування кредитом – 19341,01 швейцарських франків; підвищені проценти – 526 швейцарських франків (загалом 75204,91 швейцарських франків); заборгованість за додатковою угодою №ВL1223/ВL6420-К за тілом кредиту становить 4363,63 швейцарських франків, в тому числі, прострочена заборгованість за тілом кредиту – 2362,57 швейцарських франків; проценти за користування кредитом – 769,99 швейцарських франків; підвищені проценти – 541,47 швейцарських франків (загалом 5675,09 швейцарських франків).
Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року, яка набрала законної сили і є остаточною в даній справі, визначено суму заборгованості, яка підлягає стягненню: за додатковою угодою №ВL1223/К-1 до генерального договору, – 68309,02 швейцарських франків, а за додатковою угодою №ВL1223/ВL6420-К до генерального договору – 4980,25 швейцарських франків, тому вказана обставина не підлягає доказуванню на новому апеляційному розгляді справи в оскаржуваній частині рішення.
Скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у вказаних частинах вирішення первісного та зустрічного позовів по відношенню до поручителя ОСОБА_1 за договором поруки №BL1223-П від 11.02.2016 року, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд звертав увагу на неповне з`ясування обставин справи, на які ОСОБА_1 покликалась, як на підставу своїх зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним договору поруки, стверджуючи, що вона такий договір не підписувала, у зв`язку з чим заявляла клопотання про витребування доказів та призначення судом експертизи, у задоволенні якого їй було відмовлено апеляційним судом. При цьому, Верховний Суд наголошував, що встановлення цієї обставини має істотне значення для вирішення питання щодо кола відповідачів за первісним позовом та впливає на обсяг відповідальності за кредитним договором.
На новому розгляді справи в апеляційному суді, на виконання ухвали Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, АТ «Універсал Банк» надіслав суду оригінал договору поруки №BL1223-П від 11.02.2016 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (а.с.2-9 т.5), і за клопотанням сторони ОСОБА_1 ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року в даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №4639-Е від 19.03.2025 року (а.с.183-188 т.6), підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після друкованого тексту «Поручитель» та перед друкованим текстом « ОСОБА_1 » на кожному аркуші договору поруки №BL1223-П від 11.02.2016 року; під друкованим текстом «Поручитель: Громадянин України – ОСОБА_1 » та перед друкованим текстом « ОСОБА_1 » на останньому аркуші договору поруки №BL1223-П від 11.02.2016 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_1 
АТ «Універсал Банк» подав до апеляційного суду клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи, однак, з урахуванням пояснень експерта, який складав вказаний висновок, та відсутності визначених частиною другою статті 113 ЦПК України підстав, у задоволенні такого клопотання було відмовлено. 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частин першої – п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) виснувала про те, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) вказано, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах відповідної глави ЦК України, якщо договір хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. 
Конструкція частини третьої статті 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину.
Підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функцію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. При цьому підпис є обов`язковим атрибутом письмової форми правочину.
З огляду на зміст частини четвертої статті 203, частини першої статті 215, частини першої статті 218 ЦК України закон не пов`язує недійсність правочину з недотриманням установленої для нього обов`язкової письмової форми, частиною якої є підпис сторін.
Водночас укладеність договору пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істотних його умов (див. частину першу статті 638 ЦК України). Належним підтвердженням досягнення сторонами згоди щодо визначених у договорі умов є, зокрема, їх підписи.
Неукладеність договору у зв`язку з недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину волевиявлення на його укладення, про що може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).
Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року (cправа №204/8017/17, провадження №14-29цс23): «Відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність.
Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).
Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України – договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним в силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.
Отже, за встановлених апеляційним судом і наведених вище обставин, договір поруки №BL1223-П від 11.02.2016 року, поручителем у якому зазначено ОСОБА_1 , є неукладеним у зв`язку з не підписанням цього договору ОСОБА_1 , про що свідчить висновок судової почеркознавчої експертизи, та відсутністю доказів про його виконання ОСОБА_1 , тому заявлені АТ «Універсал Банк» позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як із солідарних боржників, є безпідставними і не підлягають задоволенню.
При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним не підлягають задоволенню з наведених вище мотивів, з урахуванням того, що цей договір є неукладеним.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів відхиляє доводи АТ «Універсал Банк» про те, що самою ОСОБА_1 зазначено, що договір підписано «між нею і ПАТ «Універсал Банк»», а не «від імені мене», «з наслідуванням мого підпису» тощо, оскільки належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 визнавала факт підписання нею договору поруки, в матеріалах справи немає. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за додатковою угодою №BL1223/К-1 до генерального договору в сумі 75204,91 швейцарських франків та заборгованості за додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до генерального договору в сумі 5675,09 швейцарських франків, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Відповідно до статті 141 ЦПК України та враховуючи наслідки вирішення апеляційним судом спору, що стосується відповідача ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору в розмірі 10745 грн. 75 коп. підлягає скасуванню, оскільки у разі відмови позивачеві у задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати не відшкодовуються за рахунок відповідача. 
В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору поруки, – рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним необхідно залишити без змін, оскільки суд першої інстанції правильно відмовив у його задоволенні.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Також необхідно зазначити, що оскільки ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Дмитренко В.П., оскаржував рішення суду першої інстанції в цілому, тому його апеляційна скарга, доводи якої стосуються вирішення позовних вимог АТ «Універсал Банк», заявлених до ОСОБА_1 , про солідарне стягнення заборгованості та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки, необхідно задовольнити частково з наведених вище підстав. 
В іншій частині доводів апеляційних скарг щодо безпідставності заявлених позовних вимог та відсутності підстав для залишення первісного позову без розгляду, з висновками по яких, викладеними у постанові Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, погодився Верховний Суд, не переглядаються апеляційним судом на новому розгляді справи. 
З урахуванням перебування одного із членів колегії суддів на листку непрацездатності у період з 02 по 05 лютого 2026 року включно, повний текст постанови складений 06 лютого 2026 року. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – адвоката Дмитренка Володимира Павловича задовольнити частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про: солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за додатковою угодою №BL1223/К-1 до генерального договору в сумі 75204,91 швейцарських франків; солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до генерального договору в сумі 5675,09 швейцарських франків; стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судового збору в розмірі 10745 гривень 75 копійок, – скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовити.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору поруки, – змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 06 лютого 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич