Справа № 463/2346/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/811/444/25 Доповідач: ОСОБА_2 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2  
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
секретаря судового засідання - ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року щодо 

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка Буського району Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2023 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., який ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.07.2024 змінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, 

за участю прокурора - ОСОБА_8 
обвинуваченого ОСОБА_7 

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі терміном на 1 (один) рік.

Згідно вироку суду, вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч гривень). В подальшому, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року ОСОБА_7 замінено, невідбуте основне покарання, призначене вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 липня 2023 року за ч.1 ст.309 КК України, у виді штрафу в розмірі 17000 грн., на покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

05.08.2024 до Личаківського РВ філії ДУ «Центр пробації» Львівській області надійшло розпорядження про виконання ухвали, що набрала законної сили, а саме: ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12.07.2024, яке було прийнято до виконання та цього ж дня ОСОБА_7 було поставлено на облік.

06 березня 2025 року, ОСОБА_7 було поставлено на облік та роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, попереджено про наслідки ухилення від покарання, а саме, що за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України.

Однак, ОСОБА_7 06.03.2025, приблизно о 13.00 год., перебуваючи у приміщенні Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області, що за адресою: м. Львів, вул. Романчука, 18, в порушення умов відбування покарання, умисно, без поважних причин, маючи реальну можливість його відбути, всупереч інтересам правосуддя в частині забезпечення виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання та попередженим про передбачену законодавством кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відмовився та вказав, що не має наміру їх відпрацьовувати без вагомих на те причин, чим допустив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та порушив обов`язки, покладені на нього ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024, якою замінено покарання на 240 годин громадських робіт, не відпрацювавши їх без поважних причин.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме в ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України.

На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2025 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 рік. 
Відповідно до ст.71, ч.1 ст.72 КК України повністю приєднати до нового покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023, яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 у виді 240 годин громадських робіт, та остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у виді 1 року 30 днів обмеження волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання. 

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що як вбачається із вироку, ОСОБА_7 засуджено вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023 за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу 17000 грн., яке ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт, які ОСОБА_7 не відбув. 
Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389, вчинене ОСОБА_7 06.03.2025, тобто у період невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023 у виді штрафу 17000 грн., яке ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт.
Наведене свідчить, що покарання, призначене обвинуваченому за попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023 у виді штрафу 17000 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.07.2024 на покарання у виді громадських робіт, не досягло своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_7 та запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Більше того, вказане покарання засуджений мав відбувати реально. 
Водночас, суд першої інстанції, призначив покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі, та не врахував вирок Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023 яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу 17000 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 на покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційних вимог, просив пом`якшити призначене покарання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ст.ст. 381-382 КПК України. Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 13.03.2025, складеної за участі його захисника ОСОБА_9 та підписаної ними, ОСОБА_7 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку та погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як вбачається із вироку, ОСОБА_7 засуджено вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023 за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу 17000 грн., яке ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт, які ОСОБА_7 не відбув. 

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389, вчинене ОСОБА_7 06.03.2025, тобто у період невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023 у виді штрафу 17000 грн., яке ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора, що покарання, призначене обвинуваченому за попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023 у виді штрафу 17000 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.07.2024 на покарання у виді громадських робіт, не досягло своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_7 та запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Більше того, вказане покарання засуджений мав відбувати реально. 

Водночас, суд першої інстанції, призначив покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі, та не врахував вирок Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу 17000 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 на покарання у виді громадських робіт.

Пункт 4 ч.1 ст.72 КК України передбачає, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

На підставі п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. При цьому невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання. А при вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Таким чином, при призначенні покарання, ОСОБА_7 слід визначити остаточне покарання із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК та п. 4 ч.1 ст.72 КК України.

Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Санкцією ч. 2 ст. 389 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407, п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 слід задоволити. 
Вирок Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2025 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України скасувати в частині призначеного покарання. ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 рік. 
Відповідно до ст.71, ч.1 ст.72 КК України повністю приєднати до нового покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023, яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 у виді 240 годин громадських робіт, та остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у виді 1 року 30 днів обмеження волі. 
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту звернення вироку до виконання. 
У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, 615 КПК України, колегія суддів 

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2025 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 рік. 
Відповідно до ст.71, ч.1 ст.72 КК України повністю приєднати до нового покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.07.2023, яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.07.2024 у виді 240 годин громадських робіт, та остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у виді 1 року 30 днів обмеження волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання. 

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення. 
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4