ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1073/25  Номер провадження 22-ц/814/476/26	Головуючий у 1-й інстанції Мельник Н.П.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», в інтересах якого діє представник Гайдо Олена Валеріївна, на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 липня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви
У травні 2025 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі – АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому прохало суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №22035000616488 від 30 червня 2023 року у сумі 182224,28 грн, яка складається з: суми залишку простроченого кредиту – 137697,36 грн, суми прострочених відсотків – 2,09 грн, суми прострочених комісій – 44524,83 грн, а також стягнути судові витрати.
Короткий зміст заяви про забезпечення позову
У липні 2025 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, в якій прохало суд вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на майно ОСОБА_1 в межах ціни позову 182224,28 грн до набрання рішенням суду законної сили у цій справі, а саме на квартиру, що належить відповідачу на праві власності загальною площею 31,53 кв.м., житловою площею 17,25 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 2597848353020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 , як позичальник за кредитом, почав порушувати умови кредитних зобов`язань та протягом тривалого часу ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо погашення заборгованості.
Враховуючи значну суму боргу та тривалість порушення з боку ОСОБА_1 умов кредитування, АТ «Банк Кредит Дніпро» 10 лютого 2025 року направило відповідачу вимогу про повернення кредиту, в якій акцентувало увагу на наявній на вказану дату заборгованості, а також несприятливих санкціях, які можуть бути застосовані банком в разі подальшого невиконання кредитних зобов`язань з боку ОСОБА_1 .
Дана вимога була проігнорована позичальником, борг погашено не було.
В результаті, після спливу строку погашення кредиту, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 182224,28 грн і складалась з: суми залишку простроченого кредиту - 137697,36 грн; суми прострочених відсотків - 2,09 грн; суми прострочених комісій - 44524,83 грн.
Вищенаведені обставини, на думку заявника, вказують на наявність недобросовісності в діях ОСОБА_1 , оскільки отримавши кредитні кошти, він ухилявся і ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Крім того, позичальник не контактував з банком з приводу врегулювання проблемної заборгованості, та не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його бажання погашення наявного боргу. В свою чергу, АТ «Банк Кредит Дніпро» було вжито всіх заходів щодо інформування клієнта про заборгованість та необхідність її погашення, однак кредитні зобов`язання так і були залишені з його боку без виконання. Через таке грубе порушення зобов`язань, банк був змушений звернутись до суду з позовною заявою.
Однак, навіть при зверненні до суду з заявою про стягнення заборгованості, враховуючи поведінку та відношення відповідача до виконання кредитних зобов`язань, банк має небезпідставні побоювання, що позичальник буде і далі ухилятись від повернення кредитних коштів, а також вчиняти дії, спрямовані на унеможливлення виконання майбутнього рішення по справі.
Також позивач вважає, що маючи можливість безперешкодного розпорядження майном, яке знаходиться у беззаперечній власності відповідача, зокрема квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , він має можливість відчужити його у будь-який спосіб, у результаті чого стане неможливим виконання рішення про стягнення заборгованості, якщо воно буде прийняте на користь позивача, що призведе до неефективності та недієвості судового захисту.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 липня 2025 року не погодився заявник та оскаржив її в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохає суд оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким накласти арешт на майно ОСОБА_1 в межах ціни позову 182224,28 грн до набрання рішенням суду законної сили у цій справі, а саме на квартиру, що належить відповідачу на праві власності загальною площею 31,53 кв.м., житловою площею 17,25 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 2597848353020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи поданої апеляційної скарги
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржувана ухвала місцевого суду є незаконною та постановленою з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На підтвердження наявності недобросовісності в діях позичальника, АТ «Банк Кредит Дніпро» в тексті заяви про забезпечення позову чітко зазначало, що позивач, до подання позову до суду, надсилав відповідачу вимоги про повернення кредиту, які були ним проігноровані, порушення зобов`язання за кредитом з боку ОСОБА_1 так і не припинилось. Це свідчило про те, що позичальник ухиляється від виконання умов договору, результатом чого стало подальше збільшення його суми боргу перед банком, в чому останній вбачає явну недобросовісність відповідача. На підтвердження цих доводів були надані належні, переконливі докази – розрахунки заборгованості позичальника, докази надсилання йому засобами поштового зв`язку вимог про повернення кредиту та самі тексти вимог.
На думку позивача, посилання банку на недобросовісність ОСОБА_1 не є безпідставними твердженнями, а обставинами, що підтверджуються доказами, які позивач надав суду першої інстанції разом із заявою про забезпечення позову. Вони містяться в матеріалах судової справи, як підтвердження того, що банк намагався вжити досудових заходів врегулювання спору, проте через продовження порушення зобов`язання був вимушений звернутись за судовим захистом. 
З цього випливає, що подальша можливість ухилення відповідачем від виконання рішення суду на користь позивача є цілком реальною, а обрані заходи забезпечення позову є співмірними, адекватними та достатніми для недопущення подальших дій з невиконання зобов`язання, які можуть бути вчинені відповідачем.
Суд першої інстанції, дослідивши дані докази, зробив хибний висновок про їх недостатність, та зазначив, що позивачем мали бути також надані докази, які б підтверджували вартість майна, на яке вимагалось накладення арешту, оскільки вартість майна, на яке позивачем вимагається накладення арешту, не є визначальним критерієм в питанні відмови чи задоволення заяви про забезпечення позову. Так само вартість майна не є визначальним критерієм для визначення співмірності, і в жодному разі не може з нею ототожнюватись.
Крім того, якщо відповідач не погоджується із застосуванням заходів забезпечення позову щодо його майна (коштів), він може звернутись до суду з відповідними доказами, які б підтверджували, що підстав для застосування заходів забезпечення позову в його справі немає.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник АТ «Банк Кредит Дніпро» - Гайдо О.В. у поданій до суду апеляційної інстанції заяві, зокрема прохала суд провести розгляд справи без участі представника особи, яка подала апеляційну скаргу.
Інші учасники справи, будучи належим чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо клопотання про відкладення розгляду справи
Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).
12 лютого 2026 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від ОСОБА_1 , в якому останній, з метою позасудового вирішення справи, прохав суд перенести розгляд справи по цій справі на максимально тривалий і дозволений законом термін.
До поданого клопотання будь-яких доказів викладених відповідачем обставин долучено не було.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи, що ОСОБА_1 було повідомлено про час, дату та місце судового засідання, відсутність підтвердження наявності поважних підстав для відкладення розгляду справи та можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. 
Встановлені обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що у травні 2025 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому прохало суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №22035000616488 від 30 червня 2023 року у сумі 182224,28 грн, яка складається з: суми залишку простроченого кредиту – 137697,36 грн, суми прострочених відсотків – 2,09 грн, суми прострочених комісій – 44524,83 грн, а також стягнути судові витрати.
У липні 2025 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, в якій прохало суд вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на майно ОСОБА_1 в межах ціни позову 182224,28 грн до набрання рішенням суду законної сили у цій справі, а саме на квартиру, що належить відповідачу на праві власності загальною площею 31,53 кв.м., житловою площею 17,25 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 2597848353020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 09 травня 2025 року вбачається, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить квартира загальною площею 31,53 кв.м., житловою площею 17,25 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позиція суду апеляційної інстанції
У частинах першій-третій статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 зазначено, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, що переглядається, з матеріалів справи вбачається, що у травні 2025 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому прохало суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №22035000616488 від 30 червня 2023 року у сумі 182224,28 грн, яка складається з: суми залишку простроченого кредиту – 137697,36 грн, суми прострочених відсотків – 2,09 грн, суми прострочених комісій – 44524,83 грн, а також стягнути судові витрати.
У липні 2025 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, в якій прохало суд вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на майно ОСОБА_1 в межах ціни позову 182224,28 грн до набрання рішенням суду законної сили у цій справі, а саме на квартиру, що належить відповідачу на праві власності загальною площею 31,53 кв.м., житловою площею 17,25 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 2597848353020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 , як позичальник за кредитом, почав порушувати умови кредитних зобов`язань та протягом тривалого часу ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо погашення заборгованості.
Враховуючи значну суму боргу та тривалість порушення з боку ОСОБА_1 умов кредитування, АТ «Банк Кредит Дніпро» 10 лютого 2025 року направило відповідачу вимогу про повернення кредиту, в якій акцентувало увагу на наявній на вказану дату заборгованості, а також несприятливих санкціях, які можуть бути застосовані банком в разі подальшого невиконання кредитних зобов`язань з боку ОСОБА_1 , оскільки дана вимога була проігнорована позичальником, борг погашено не було.
Колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, а тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Окрім того, наявність у відповідача фінансових труднощів не свідчить про загрозу невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки ці обставини самі по собі не дають підстав для вжиття заходів забезпечення позову (згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 вересня 2021 року у справі № 22-з/824/143/2021).
Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2023 року по провадженню № 61-12266ав22 зазначає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018 вказував, що застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на все майно боржника у межах суми вимог при відсутності відомостей про вартість такого майна є невиконуваним.
Верховний Суд також зауважує, що при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених процесуальним кодексом.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції врахував вищенаведене та дійшов обґрунтованого по суті висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані заявником докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро», в інтересах якого діє представник Гайдо О.В., слід залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 липня 2025 року – без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», в інтересах якого діє представник Гайдо Олена Валеріївна – залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 липня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль
Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко