ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/7980/24 пров. № А/857/42036/25	

суддя в 1-й інстанції – Бобров Ю.О.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Заверухи О.Б., Гінди О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними дій щодо відмови у зарахуванні з 29.10.2020 до страхового стажу вказаних періодів роботи та зобов`язати здійснити з 29.10.2020 перерахунок та виплату пенсії за віком із врахування до страхового стажу зазначених періодів роботи.

1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року позов задоволено повністю.

1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказав, що підстав для зарахування спірного стажу немає, оскільки у записі за періоди роботи з 01.11.1995 по 25.05.1996 відсутній номер наказу про звільнення, а за решта періодів роботи відсутня інформація про сплату страхових внесків. Також апелянт вважає, що відповідачем пропущений строк звернення до суду щодо перерахунку пенсії з 29.10.2020, а тому слід застосувати строк позовної давності. Відтак, на думку апелянта, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.

1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.10.2020 року отримує пенсію за віком.
Представник позивача 22.09.2024 звернувся із запитом щодо надання інформації про пенсійне забезпечення позивача та надання відповідних документів.
Листом від 27.09.2024 пенсійним органом повідомлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 05 місяців 04 дні. Не зараховано до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 періоди роботи з 01.11.1995 по 25.05.1996, оскільки відсутній номер наказу про звільнення, з 27.05.1996 по 30.12.1999, з 01.12.2004 по 31.05.2010, з 01.07.2012 по 31.08.2012, з 01.07.2013 по 31.08.2013, з 01.07.2014 по 31.08.2014, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків. При цьому періоди роботи з 15.02.1999 по 15.07.2000, з 01.06.2010 по 31.12.2014 включено до страхового стажу з урахуванням сплати страхових внесків.
Позивач не погоджуючись з вказаними діями щодо не зарахування страхового стажу звернувся з даним позовом до суду.

2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. №1058-IV (далі – Закон №1058-IV).
Згідно статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі – Інструкція №58) врегульовано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Судом першої інстанції вірно встановлено, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.08.1979 позивач у період з 01.11.1995 по 25.05.1996 працював вчителем основ християнської моралі у Верхньомайданівській ЗОШ.
Підставою для відмови у врахуванні даного стажу позивача згідно поданої трудової книжки було те, що у записі за періоди роботи з 01.11.1995 по 25.05.1996 відсутній номер наказу про звільнення.
Стосовно даного запису суд зазначає, що у трудовій книжці хоч і номер наказу про звільнення відсутній, проте вказані записи є послідовними, чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств, дату наказу про прийняття та звільнення з роботи. Однак, навіть за вказаних обставин, можна чітко ідентифікувати, посаду, підприємство на якому позивач працював, дату звільнення.
Жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.
Відповідачем також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Отже, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваного періоду роботи позивача до його трудового стажу.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 “Про трудові книжки працівників” №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Таким чином, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
У разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства, а не відмовляти позивачу в зарахуванні даного стажу.
Враховуючи вищезазначені обставини, на переконання суду, записи трудової книжки НОМЕР_1 від 30.08.1979 відповідають періодам трудової діяльності позивача, а тому посилання на неможливість врахування періоду роботи з 01.11.1995 по 25.05.1996 у зв`язку з відсутністю номеру наказу про звільнення не є достатньою підставою для не врахування періоду трудової діяльності позивача до його стажу чи не врахування записів трудової книжки.
Стосовно посилання відповідача на неможливість врахування періодів роботи з 27.05.1996 по 14.02.1999, з 01.12.2004 по 31.05.2010, з 02.06.2012 по 02.09.2012, з 28.06.2013 по 01.09.2013, з 28.06.2014 по 01.09.2014 та в повному обсязі періодів роботи з 01.06.2010 по 30.11.2010, 01.12.2010 по 31.05.2011, з 01.06.2011 по 31.08.2011, з 01.09.2011 по 01.06.2012, з 03.09.2012 по 27.06.2013, з 02.09.2013 по 27.06.2014, оскільки відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною 6 статті 20 Закону №2464-VI відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.
Відтак, починаючи з 01.01.2004 (день набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”) обов`язковою умовою зарахування певного періоду до страхового стажу є проміжок часу, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата таких внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи на таких підприємствах.
Періоди роботи з 27.05.1996 по 14.02.1999, з 01.12.2004 по 31.05.2010, з 02.06.2012 по 02.09.2012, з 28.06.2013 по 01.09.2013, з 28.06.2014 по 01.09.2014 підтверджуються записами трудової книжки та не заперечуються відповідачем у поданому відзиві.
Записами трудової книжки підтверджуються періоди роботи позивача з 01.06.2010 по 30.11.2010, 01.12.2010 по 31.05.2011, з 01.06.2011 по 31.08.2011, з 01.09.2011 по 01.06.2012, з 03.09.2012 по 27.06.2013, з 02.09.2013 по 27.06.2014, проте місяці та дні вказаних періодів не зараховані до страхового стажу в повному обсязі, що підтверджується розрахунком страхового стажу позивача.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зарахування періодів роботи з 27.05.1996 по 14.02.1999, з 01.12.2004 по 31.05.2010, з 02.06.2012 по 02.09.2012, з 28.06.2013 по 01.09.2013, з 28.06.2014 по 01.09.2014 та в повному обсязі періодів роботи з 01.06.2010 по 30.11.2010, 01.12.2010 по 31.05.2011, з 01.06.2011 по 31.08.2011, з 01.09.2011 по 01.06.2012, з 03.09.2012 по 27.06.2013, з 02.09.2013 по 27.06.2014 до його страхового стажу.
Щодо посилань представника відповідача в апеляції на пропущення позивачем шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду з позовом, суд зазначає таке.
На переконання апеляційного суду, у зв`язку з отриманням пенсії, після її призначення, особа не мала підстав для сумніву щодо неналежної її виплати (не зарахування стажу, який впливає на розмір пенсії) та, відповідно, не могла дізнатися про не зарахування пенсійним органом частини стажу та ймовірність порушення її права на належне пенсійне забезпечення.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Суд акцентує увагу, що згідно статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Державні органи загалом, і органи ПФУ, зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді невиплати всієї суми недоотриманої пенсії, призначеної у неправильному розмірі або перераховану несвоєчасно, в тому числі застосовуючи обмежений строк звернення за захистом своїх порушених прав, та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.
Нарахування пенсії (зарахування стажу) в повному обсязі (“правильному” розмірі) покладається виключно на відповідний територіальний орган ПФУ.
Зважаючи на викладене, особа мала правомірні сподівання, що Пенсійний фонд буде діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством та проведе відповідний перерахунок і виплату пенсії без порушень норм чинного законодавства. 
Жодного обов`язку перевіряти належність проведеного перерахунку чинним законодавством у пенсіонера немає, як і жодних підстав вважати, що державним органом, який наділений відповідними повноваженнями щодо проведення перерахунку та виплати пенсії в повному об`ємі, буде порушено її права.
При цьому суд зазначає, що розмір пенсійної виплати не є сталим, а їх розрахунок потребує відповідних математичних обчислень та знань для визначення належного розміру. Пенсіонер не є органом, який призначає, розраховує, перераховує пенсію, а зазначена їх категорія не мають спеціальних знань для правильного обрахунку пенсії, що виключає можливість з легкістю правильно розрахувати розмір пенсії та своєчасно дізнатися про зменшення її розміру чи, тим більше, не зарахування певного стажу, що впливає на розмір пенсії.
Так, відповідно до кількості страхового стажу, розраховується коефіцієнт стажу. Після вчинення певних математичних обчислень розраховується середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, який множиться на вказаний коефіцієнт стажу та визначається розмір пенсії за віком. Окрім цього пенсійна виплата складається із різноманітних доплат, надбавок, підвищень, індексації, що і становить загальний розмір пенсії позивача, а тому пенсіонер без спеціальних знань не може визначити належний йому розмір пенсії.
Таким чином, тільки після отриманої відповіді про не зарахування стажу позивач з`ясував, що його права є порушеними та без зайвих зволікань звернувся до суду. 
Більше того, будь-яких належних та допустимих доказів про те, що позивач раніше дізнався про порушення свого права, чи про повідомлення його про призначення пенсії, надання йому відповідного протоколу за пенсійною справою, у якому містяться всі складові пенсії, пенсійним органом не надано.
Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, саме з моменту отримання 29.10.2020 пенсії позивач не міг об`єктивно встановити наявність чи відсутність порушення його права на відповідне пенсійне забезпечення, у зв`язку чим посилання відповідача на те, що з дня зарахування пенсійної виплати на картковий рахунок, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, є безпідставним.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання дій протиправним щодо не зарахування з 29.10.2020 до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.11.1995 по 25.05.1996, з 27.05.1996 по 14.02.1999, з 01.12.2004 по 31.05.2010, з 02.06.2012 по 02.09.2012, з 28.06.2013 по 01.09.2013, з 28.06.2014 по 01.09.2014 та в повному обсязі періодів роботи з 01.06.2010 по 30.11.2010, 01.12.2010 по 31.05.2011, з 01.06.2011 по 31.08.2011, з 01.09.2011 по 01.06.2012, з 03.09.2012 по 27.06.2013, з 02.09.2013 по 27.06.2014 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.11.1995 по 25.05.1996, з 27.05.1996 по 14.02.1999, з 01.12.2004 по 31.05.2010, з 02.06.2012 по 02.09.2012, з 28.06.2013 по 01.09.2013, з 28.06.2014 по 01.09.2014 та в повному обсязі періодів роботи з 01.06.2010 по 30.11.2010, 01.12.2010 по 31.05.2011, з 01.06.2011 по 31.08.2011, з 01.09.2011 по 01.06.2012, з 03.09.2012 по 27.06.2013, з 02.09.2013 по 27.06.2014 та здійснити з 29.10.2020 перерахунок та виплату пенсії із врахуванням зарахованого стажу.

2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 300/7980/24 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	В. О. Кушнір 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	О. М. Гінда