ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ОКРЕМА ДУМКА

09 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/22752/25
Провадження № 11-кп/820/307/26

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07 квітня 2026 року задоволено апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 – адвоката ОСОБА_2 . 
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2026 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_1 дію обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21 травня 2026 року включно, змінено та обрано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши останньому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням електронних засобів контролю.
Покладено на обвинуваченого ОСОБА_1 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.
Визначено строк дії ухвали до 21 травня 2026 року включно.
З висновком суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_1 – адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2026 року, не згодна, за таких підстав.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 травня 2026 року включно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України (вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, з погрозою насильства над потерпілим).
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 звертала увагу, що оскаржувана ухвала суду, як і саме клопотання прокурора не містять доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а аргументи про необхідність продовження запобіжного заходу ґрунтуються виключно на припущеннях.
Наголошувала, що з досліджених Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області доказів вбачається наявність майнового боргу на значну суму у потерпілого ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 , а не надуманого боргу, як про це зазначено в обвинувальному акті. 
Стверджувала, що судом першої інстанції не враховано у достатній мірі інформацію про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_1 , а саме наявність у останнього захворювань на ішемічну хворобу серця, постійну форму фібриляції передсердь, персистуючу форму фібриляції передсердь з нормо-тахісистолією шлуночків, гіперхронічну хворобу 2 стадії, дифузний кардіосклероз, аортосклероз, церебральний атеросклероз та інші тяжкі захворювання, які в умовах тримання під вартою становлять реальну загрозу його здоров`ю. 
Акцентувала увагу, що з відповіді на адвокатський запит від 24.11.2025 року за №294-ХМ-25 вбачається критичне погіршення здоров`я обвинуваченого, а саме посттравматична нейропатія сідничного нерва внаслідок вогнепального поранення з вхідним отвором в ділянці сідниці справа з наявністю стороннього тіла в ділянці кульшового суглобу та сильний больовий синдром, виражене порушення функції ходи та рекомендовано проведення оперативного втручання. 
Відповідно до висновку ЕНМГ від 28.08.2025 року у обвинуваченого виявлено ознаки дистальної сенто-моторної аксональної полінейропатії з переважним пошкодженням чутливих волокон, зниженням сили флексорів стоп на 40-45%, що вже призвело до часткової втрати можливості його самостійного пересування та має тенденцію до стрімкого прогресування захворювання.
Захисник звертала увагу і на похилий вік обвинуваченого, а також його зразкову процесуальну поведінку до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 , судом першої інстанції взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я. 
Зокрема, судом першої інстанції враховано надані стороною захисту медичні документи щодо стану здоров`я обвинуваченого з відповідною оцінкою їх впливу на доцільність подальшого тримання під вартою та констатовано, що наявні численні хронічні хвороби обвинуваченого ОСОБА_1 не перешкоджають останньому утримуватися під вартою. 

Колегія суддів, при розгляді доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_2 , не заперечувала того, що наявні в обвинуваченого ОСОБА_1 захворювання, в розумінні чинного законодавства, яке ретельно проаналізовано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не виключають застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою. 
Однак, дослідив медичні документи, колегія суддів встановила, що обвинувачений ОСОБА_1 упродовж майже року утримання під вартою має тяжкі хронічні захворювання, які потребують оперативного профільного лікування, що в умовах СІЗО є проблематичним.
З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що адекватним та ефективним механізмом у цій справі є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який, на переконання колегії суддів, у повній мірі буде достатнім для досягнення цілей кримінального провадження, оскільки дозволяє належним чином забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_1 процесуальних обов`язків і мінімізувати передбачені законом ризики, водночас, створюючи умови для своєчасного та повноцінного отримання ним необхідної медичної допомоги.

З таким висновком не згідна з огляду на таке.
За правилами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст .176 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. 
В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
При вирішенні питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд враховує, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки.
Так, необхідно врахувати, що ОСОБА_1 обвинувачуюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України (вимога передачі чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), в умовах воєнного стану), який, за своїм характером, становить особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. 
Неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку. Спеціальний висновок комісії, який би свідчив про те, що ОСОБА_1 страждає на хвороби, які унеможливлюють перебування його під вартою, апеляційному суду не наданий.
Крім того, ЄСПЛ в справі «Александровська проти України» (Заява № 38718/16) від 25 березня 2021 року зазначив, що стаття 3 Конвенції не може тлумачитися як така, що гарантує кожному ув`язненому отримання медичної допомоги на тому самому рівні, що і в «найкращих закладах системи охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я» (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Мірілашвілі проти Росії» (Mirilashivili v. Russia), заява № 6293/04, від 10 липня 2007 року).
З цих підстав вважаю, що ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2026 року є законною, обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Суддя Хмельницького 
апеляційного суду ОСОБА_5