ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 березня 2026 року
м. Київ

справа № 760/10908/13-ц
провадження № 61-13480 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , правонаступниками якої були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
відповідачі: ОСОБА_4 , у тому числі як правонаступник ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька Алла Миколаївна, Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Державна податкова інспекція Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України, 
представник ОСОБА_4 - адвокат Горбовий Володимир Анатолійович,
третя особа - Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича, на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Болотова Є. В., Музичко С. Г., касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , 
на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Болотова Є. В., Музичко С. Г., касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва 
від 11 березня 2025 року у складі судді Букіної О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Болотова Є. В., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 

У травні 2013 року ОСОБА_1 , правонаступниками якої були ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування державної реєстрації та відновлення прав власника квартири. 
Позовні вимоги та склад сторін у ході розгляду справи неодноразово уточнювалися 
та змінювалися. 
З урахуванням указаного, позивач просила суд: 
- визнати недійсними інформаційну довідку та її «фотокопію з копії» № 9, видану житлово-будівельним кооперативом «Веселка» від 28 січня 1992 року, зареєстровану в Київському міському бюро технічної інвентаризації 
(далі - Київське МБТІ) 03 липня 1992 року в реєстровій книзі № 13 за реєстровим 
№ 140/30427; 
- довідку-характеристику, видану Київським МБТІ 15 грудня 2004 року за № 987670;
- реєстраційне посвідчення, видане Київським МБТІ 03 липня 1992 року, зареєстроване в Київському МБТІ 03 липня 1992 року в реєстровій книзі № 13 
за реєстровим № 140/30427; 
- довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА від 27 липня 1998 року;
- договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 17 грудня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус) 
Краковецькою А. М.; 
- плани за поверхами та надані до них експлікації, виконані Київським МБТІ 
09 жовтня 2013 року та 31 жовтня 2013 року, на будинок 
АДРЕСА_1 ; 
- відновити її в правах власника вказаної квартири; 
- скасувати реєстрацію вказаного договору дарування у Київському МБТІ; 
- зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 .
Позов мотивовано тим, що вищевказаний договір дарування квартири укладено 
під впливом обману з боку ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_1 уважала, 
що укладає договір довічного утримання. Тобто була порушена воля 
та волевиявлення ОСОБА_1 , оскільки її справжня воля була направлена 
на укладення договору довічного утримання.
При підписанні зазначеного договору приватний нотаріус порушила законодавство, зокрема, безпідставно включила до договору пункт 8, відповідно до якого позивач мала право довічного проживання у відчужуваній квартирі.
Позивач посилалася на те, що вона ніколи не відвідувала Київське МБТІ, а тому вважала сумнівним законність походження спірних документів, виданих 
та зареєстрованих у Київському МБТІ. При цьому вона не здійснювала оформлення документів, які б підтверджували її право власності на подаровану квартиру, тому не могла розпорядитися нерухомістю, яка їй не належала.
Указуючи на недійсність договору дарування квартири, посилалася на статті 203 (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину), 230 
(правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) ЦК України.

Судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій неодноразово вирішувалися різні процесуальні питання в ході судового розгляду справи.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року провадження у справі було зупинено до вступу у справі правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (правонаступник позивача) 
та правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (відповідач).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_2 в якості правонаступника 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5 .
Вирішуючи питання про залучення до участі у розгляді справи правонаступника померлого ОСОБА_3 (правонаступник позивача), суд першої інстанції надав правову оцінку спадковій справі щодо майна померлого ОСОБА_3 , відповідно 
до якої спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_2 .
Районний суд вирішив питання про залучення до участі у розгляді справи правонаступника померлої ОСОБА_5 (відповідач) з урахуванням заяви 
ОСОБА_4 від 04 серпня 2020 року про залучення її до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_5 на підставі заповіту від 13 травня 
2009 року. ОСОБА_4 є спадкоємцем померлої ОСОБА_5 .
Районний суд указав, що спірні правовідносини допускають правонаступництво. Судом першої інстанції застосовано статті 1216, 1218, 1219 ЦК України, статтю 55 ЦПК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року 
у задоволенні заяви ОСОБА_6 про визнання дій ОСОБА_4 зловживанням правом відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Горбового В. А., про закриття провадження у справі задоволено частково. Позов у частині заявлених вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним закрито. В іншій частині клопотання відмовлено, позов в іншій частині заявлених вимог вирішено продовжити слухати по суті.
Суд першої інстанції закрив провадження у справі у частині заявлених вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2008 року у справі № 2-2683/2008, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька А. М., про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування реєстрації.
У вищевказаній справі ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 грудня 2004 року між нею та ОСОБА_5 , посилаючись на те, що договір вона підписала під впливом обману. Позивач посилалася на статті 229, 230 ЦК України. 
У задоволенні вказаного позову відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю. 
Незважаючи на наявність рішення суду у вищевказаній справі № 2-2683/2008, ОСОБА_1 у травні 2013 року звернулася до Солом`янського районного суду 
м. Києва з позовом у справі № 760/10908/13-ц, в якому, разом із іншим, 
з урахуванням уточнень позову, просила суд визнати недійсним договір дарування квартири від 17 грудня 2004 року. При цьому позивач зазначала, що правочин укладено нею під впливом обману, посилалася на статті 203, 230 ЦК України.
Разом із цим, наявність вищевказаного рішення суду у справі № 2-2683/2008, 
що набрало законної сили, не може бути правовою підставою для закриття провадження у справі у частині інших вимог позову, заявлених із відмінних підстав, які не є аналогічними у даній справі.
Суд першої інстанції застосував відповідні норми ЦПК України, врахував судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції 

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , залишено 
без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що районний суд зробив вірні висновки, вирішуючи питання про залучення до участі у справі правонаступників померлих сторін, у тому числі, померлої ОСОБА_5 , так як спірні правовідносини допускають правонаступництво (стаття 55 ЦПК України). 
У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 від 04 серпня 2020 року 
про залучення її до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_5 на підставі заповіту від 13 травня 2009 року, відповідно до якого їй переходить квартира АДРЕСА_1 (а. с.108-113, т. 47). Згідно з витягом про реєстрацію в Спадкому реєстрі (номер витягу: 59120723
від 23 січня 2020 року) приватним нотаріусом заведено спадкову справу 
№ 65392857 після смерті ОСОБА_5 (а. с. 226, т. 91).
Факт того, що після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , була відкрита спадкова справа, де зареєстрована заява про прийняття спадщини ОСОБА_4 , є документальним доказом підтвердження намірів особи, 
яка вважає себе спадкоємцем, набуття права на спадщину після смерті спадкодавця.
Апеляційний суд застосував відповідні норми ЦК України, ЦПК України, судову практику Верховного Суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , задоволено частково.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року скасовано у частині закриття провадження та направлено справу у цій частині 
для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції надав правову оцінку предмету та підставам позовів 
у справах № 2-2683/2008 та № 760/10908/13-ц, прохальним частинам двох позовів, з урахуванням уточнень до них, і вказав, що районний суд помилково закрив провадження за позовною вимогою про визнання недійсним договору дарування квартири фактично з двох обставин, а саме: під впливом обману та у зв`язку 
з неможливістю позивача розпоряджатися майном, оскільки вона не вчиняла дії щодо оформлення документів на власність. Саме цими обставинами обґрунтовано позов у справі № 760/10908/13-ц (статті 203, 230 ЦК України), в якому також заявлено багато різних вимог до відповідачів. Позов у справі № 2-2683/2008 було обґрунтовано лише підписанням договору дарування квартири під впливом обману (статті 229, 230 ЦК України). 
Зазначені вище обставини позову необхідно було розмежувати та вирішити питання щодо закриття провадження окремо щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування з указаних двох обставин, застосувавши положення статті 255 ЦПК України до позовної вимоги та обставин, які вже були предметом розгляду 
у 2009 році, а позовні вимоги, які не були предметом розгляду у 2009 році, продовжити розглядати.
Крім того, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними вимоги апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали відносно судді суду першої інстанції.
Апеляційний суд урахував судову практику Великої Палати Верховного Суду 
та Верховного Суду щодо застосування пункту 3 частини першої статті 255 
ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційних скарг, процесуальних заяв та їх надходження 
до Верховного Суду

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_4 - адвокат Горбовий В. А., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, в якій просив оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року залишити 
в силі.
Підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду; судом належним чином не досліджено зібрані 
у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , звернулася 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року.
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , звернулася 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення 
у частині залучення до участі у розгляді справи ОСОБА_4 в якості правонаступника померлої ОСОБА_5 .
Вищевказані касаційні скарги обґрунтовуються неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (абзац 6 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалами Верховного Суду від 12 листопада 2025 року зазначені касаційні скарги залишено без руху для усунення їх недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката 
Горбового В. А., на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 
2025 року. Витребувано справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
У січні 2026 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6., про відвід суддів Верховного Суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., від участі у розгляді справи № 760/10908/13-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2026 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6., про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., у справі 
№ 760/10908/13-ц визнано необґрунтованою, заяву передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 
ЦПК України, іншому судді.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю. від 13 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - 
ОСОБА_6 , про відвід суддів Верховного Суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., від участі у розгляді справи (провадження 
№ 61-13480ск25 (розгляд № 61-13480вд25)).
Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2026 року відкрито касаційне провадження 
у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , 
на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2026 року відкрито касаційне провадження 
у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
У січні 2026 року до Верховного Суду повторно надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про відвід суддів Верховного Суду: Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., від участі у розгляді справи № 760/10908/13-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., від участі у розгляді справи 
№ 760/10908/13-ц повернуто заявникові без розгляду. Стягнуто із ОСОБА_6 
у дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 998,40 грн (пункт 2 
частини першої статті 148 ЦПК України).
У січні 2026 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про поновлення строку щодо розгляду другої заяви про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., у справі № 760/10908/13-ц. 
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року заяву представника 
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про поновлення строку щодо розгляду другої заяви 
про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., у справі 
№ 760/10908/13-ц повернуто заявникові без розгляду.
У лютому 2026 року до Верховного Суду втретє надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про відвід суддів Верховного Суду: Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., від участі у розгляді справи № 760/10908/13-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2026 року заяву представника 
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., 
від участі у розгляді справи № 760/10908/13-ц повернуто заявникові без розгляду. Стягнуто із ОСОБА_6 у дохід Державного бюджету України штраф 
у розмірі 998,40 грн (пункт 2 частини першої статті 148 ЦПК України).
У лютому 2026 року до Верховного Суду вчетверте надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про відвід суддів Верховного Суду: Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., від участі у розгляді справи № 760/10908/13-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року заяву представника 
ОСОБА_2 - ОСОБА_6., про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., 
від участі у розгляді справи № 760/10908/13-ц повернуто заявникові без розгляду. Стягнуто із ОСОБА_6 у дохід Державного бюджету України штраф 
у розмірі 3 328,00 грн (пункт 2 частини першої статті 148 ЦПК України).
У лютому 2026 року до Верховного Суду вп`яте надійшла заява представника 
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про відвід суддів Верховного Суду: Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., від участі у розгляді справи № 760/10908/13-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2026 року заяву представника 
ОСОБА_2 - ОСОБА_6., про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., від участі у розгляді справи № 760/10908/13-ц повернуто заявникові без розгляду. Стягнуто із ОСОБА_6 у дохід Державного бюджету України штраф 
у розмірі 4 000,00 грн (пункт 2 частини першої статті 148 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 23 лютого 
2026 року справу призначено судді-доповідачу Луспенику Д. Д., судді, які ввійшли 
до складу колегії суддів: Гулейков І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Черняк Ю. В.
10 березня 2026 року до Верховного Суду надійшли дві заяви представника 
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , про відвід колегії суддів Верховного Суду: 
Луспенику Д. Д., Гулейкову І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовцю Р. А., Черняк Ю. В., 
від участі у розгляді даної справи та про здійснення повторного розподілу справи.
Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2026 року у задоволенні вищевказаних заяв представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , відмовлено.

Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Горбового В. А., 
на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року мотивована тим, що апеляційний суд помилково скасував ухвалу районного суду від 28 квітня 2025 року про закриття провадження у справі у частині позовних вимог 
до ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним. 
Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , на ухвалу суду першої інстанції від 28 квітня 2025 року, якою було закрито провадження у справі 
у вищевказаній частині, не відповідала статті 356 ЦПК України, якою встановлено вимоги до форми та змісту апеляційної скарги, так як в апеляційній скарзі 
не зазначено, у чому полягає незаконність ухвали суду першої інстанції, незрозумілі підстави апеляційного оскарження судового рішення. При цьому вказана справа 
не є малозначною, а тому ОСОБА_6 не може бути представником ОСОБА_2 , який є правонаступником позивача.
Посилався на те, що в суді апеляційної інстанції справу розглянуто нелегітимним судом, проте суд не надав оцінку відповідним доводам апеляційної скарги. Разом 
із цим, заявник касаційної скарги вказує, що авторозподіл судової справи в суді апеляційної інстанції пройшов із дотриманням вимог законодавства. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , використовує образливі слова по відношенню до складу суду та учасників справи. 
Суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі у частині позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (рішення Солом`янського районного суду м. Києва 
від 17 грудня 2008 року у справі № 2-2683/2008). Вказаним обставинам районний суд надав вірну правову оцінку.
Крім того, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 
2009 року у справі № 2-3765/2009 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус, про визнання договору дарування недійсним, відновлення у правах власника та скасування реєстрації.
У вищевказаних справах ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір дарування спірної квартири, посилаючись на те, що договір вона підписала 
під впливом обману, а також посилалася на відповідні норми ЦК України. 
Незважаючи на наявність рішень суду у вищевказаних справах № 2-2683/2008 
та № 2-3765/2009, ОСОБА_1 у травні 2013 року звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом у справі № 760/10908/13-ц, в якому, 
з урахуванням уточнень позову, знову просила суд визнати недійсним договір дарування квартири від 17 грудня 2004 року. 
Суди не можуть розглядати тотожні спори, тобто спори між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.У цій частині посилається на відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, мотивована тим, що 
Заявник касаційної скарги наводить інформацію про рух справи та судові рішення 
у цій справі, вказує на поведінку учасників справи та дії суддів, з якими вона 
не погоджується, висловлює свою суб`єктивну оцінку діяльності судів та суддів 
в Україні. Зазначає про порушення строків передачі цієї справи між судами.
Посилається на норми національного та міжнародного законодавства 
і просить забезпечити справедливий судовий розгляд справи. 
Вважає, що представник  ОСОБА_4 - адвокат Горбовий В. А., діяв недобросовісно, на що суд належним чином не відреагував. Відповідач 
та її представник, подаючи та підтримуючи клопотання про закриття провадження у справі, ввели суд в оману.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , наводить власні доводи на підтримку позовної заяви, вважає позов обґрунтованим. 

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року мотивована тим, що суди попередніх інстанцій зробили помилкові висновки про наявність правових підстав для залучення до участі у розгляді справи ОСОБА_4 в якості правонаступника ОСОБА_5 .
Суду не було надано доказів, зокрема, відповідних нотаріальних документів, 
що саме ОСОБА_4 є правонаступником померлої ОСОБА_5 . Заповіт 
від 13 травня 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_4 є спадкоємцем померлої ОСОБА_5 , не міг бути врахований судами, так як його копія, яка знаходиться 
у матеріалах справи, належним чином не завірена.
Судами попередніх інстанцій не встановлено фактичні обставини у справі, не надано правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам. 
Заявник касаційної скарги вказує на поведінку учасників справи та дії суддів, 
з якими вона не погоджується. Зазначає про нелегітимний склад суду в суді першої інстанції.
Посилається на відповідні норми Закону України «Про нотаріат».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

У січні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , на касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката 
Горбового В. А., в якому викладено аргументи щодо доводів заявника вищевказаної касаційної скарги. Вказується, що касаційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Горбового В. А., є необґрунтованою. Крім того, наведено доводи щодо обґрунтованості позовних вимог. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У травні 2013 року ОСОБА_1 , правонаступниками якої були ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до відповідачів, зокрема, ОСОБА_5 , про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування державної реєстрації та відновлення прав власника, позовні вимоги та склад сторін за яким неодноразово уточнювався.
Щодо залучення правонаступників
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року провадження у справі зупинено до вступу у справу правонаступника померлого 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та правонаступника померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 
15 липня 2024 року на запит суду надійшла спадкова справа № 306/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка була заведена Лубенською державною нотаріальною конторою.
Згідно з матеріалами спадкової справи № 306/2020 спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_2 .
Матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 на запит суду не надано.
У матеріалах цивільної справи наявна заява ОСОБА_4 від 04 серпня 2020 року про залучення її до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_5 на підставі заповіту від 13 травня 2009 року.
Згідно з витягом про реєстрацію в Спадкому реєстрі (номер витягу: 59120723 
від 23 січня 2020 року) приватним нотаріусом Лавренюк С. М. заведено спадкову справу № 65392857 після смерті ОСОБА_5 
ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_5 .
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року залучено до участі у розгляді справи 760/10908/13-ц ОСОБА_2 в якості правонаступника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5 .
Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , залишено без задоволення. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року залишено 
без змін.

Щодо закриття провадження
13 вересня 2016 року представник відповідача Горбовий В. А. подав клопотання 
про закриття провадження у справі про визнання недійсним договору дарування квартири (а. с. 239-247, т. 16).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року клопотання представника ОСОБА_4 - Горбового В. А., про закриття провадження у справі задоволено частково. Позов в частині заявлених вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про визнання договору дарування квартири недійсним закрито. В іншій частині поданого клопотання відмовлено. Позов в іншій частині позовних вимог продовжено слухати по суті.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2008 року у справі № 2-2683/2008, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус, про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування реєстрації.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Горбового В. А., 
та касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , задоволенню 
не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 
цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим 
є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій 
в оскаржуваних частинах відповідають.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних 
або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні 
та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася 
до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно 
до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода 
на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує 
при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, судами вирішувалися процесуальні питання під час розгляду справи, зокрема: 1) про залучення правонаступників померлих сторін у справі та 2 ) про закриття провадження у справі.

1. Щодо залучення правонаступників

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі 
у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям 
із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, 
за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві 
на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права 
та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається 
у тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, 
яка не брала участі у цьому процесі.
Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права 
або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.
На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2025 року 
у справі № 688/412/24 (провадження № 61-17401св24).
У справі, яка переглядається Верховним Судом, судом першої інстанції було зупинено провадження у справі до вступу у справу правонаступника померлого 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та правонаступника померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (ухвала Солом`янського районного суду м. Києва 
від 13 березня 2024 року). 
У відповідь на запит до суду надійшла спадкова справа № 306/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка була заведена державною нотаріальною конторою (а. с. 4-133, т. 91). Згідно з матеріалами цієї спадкової справи спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_2 .
Матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 на запит суду не надано. Проте, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4  від 04 серпня 2020 року 
про залучення її до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_5  на підставі заповіту від 13 травня 2009 року, за яким спадкодавець заповіла 
їй спірну квартиру (а. с. 108-113, т. 47).
Згідно з витягом про реєстрацію у Спадкому реєстрі (номер витягу: 59120723 
від 23 січня 2020 року) приватним нотаріусом Лавренюк С. М. заведено спадкову справу № 65392857 після смерті ОСОБА_5 (а. с. 226, т. 47).
Тобто ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_5 , що спростовує відповідні доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 .
З урахуванням викладеного, а також того, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано залучив до участі у розгляді цієї справи 
ОСОБА_2 в якості правонаступника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості правонаступника ОСОБА_5 . Доводи касаційної скарги представника 
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , указаних висновків не спростовують.
Вирішуючи питання про залучення до участі у справі правонаступників померлих сторін, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив фактичні обставини у справі, надав правову оцінку поданим сторонами і витребуваним судом доказам й вірно застосував статтю 55 ЦПК України. 
Інші доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , зокрема, які стосуються незгоди з діями суддів та учасників справи, є необґрунтованими. Відповідні доводи не мають правового значення для вирішення питання правонаступництва у цій справі, зводяться до незгоди з ухваленими судовими рішеннями й власного тлумачення норм права, що не може бути правовою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

2. Щодо закриття провадження у справі

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, 
є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право 
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно 
до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається 
у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду 
або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені 
з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Повторне звернення з тими самими вимогами і з тих самих підстав фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2026 року 
у справі № 461/2716/20 (провадження № 61-11465св25).
Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають 
за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами 
та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Зазначена підстава 
для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено 
по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти 
в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, 
з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним 
з позовом, який розглядається (див. постанови Верховного Суду: від 30 травня 
2024 року у справі № 757/130/22-ц, від 09 травня 2024 року у справі № 753/876/23, від 17 квітня 2024 року у справі № 669/417/22).
Вирішуючи клопотання представника позивача про закриття провадження, 
суд першої інстанції, разом із іншим, закрив провадження у справі 
у частині заявлених вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ,
до ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про визнання договору дарування квартири недійсним на підставі пункту 3 частини першої статті 255 
ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ухвала від 28 квітня 2025 року).
Суд апеляційної інстанції скасував вищевказану ухвалу районного суду у частині закриття провадження та направив справу у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції (постанова від 24 вересня 2025 року).
Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції.
Апеляційним судом установлено, що рішенням Солом`янського районного суду 
м. Києва від 17 грудня 2008 року у справі № 2-2683/2008 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус, 
про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування реєстрації.
У вищенаведеній справі ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між нею та ОСОБА_5 у грудні 2004 року. Позивач посилалася на те, що вказаний договір вона підписала під впливом обману (стаття 229, 
230 ЦК України).
У справі № 760/10908/13-ц, тобто у справі, яка переглядається Верховним Судом, 
позивач, з урахуванням усіх уточнень позовних вимог, просила суд визнати недійсним договір дарування спірної квартири з двох підстав, а саме: 1) договір укладено під впливом обману; 2) позивачем ніколи не здійснювалося оформлення документів, які б підтверджували право власності на квартиру.
При цьому, крім указаної вище позовної вимоги, у позові заявлено ряд інших вимог до відповідачів, зокрема: визнати недійсними відповідні довідки, реєстраційне посвідчення, плани, відновити позивача у правах власника спірної квартири, скасувати реєстрацію договору дарування квартири в Київському МБТІ, зняти 
з реєстраційного обліку ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції надав правову оцінку предмету та підставам позовів 
у справах № 2-2683/2008 та № 760/10908/13-ц, прохальним частинам позовів у цих справах й, з урахуванням усіх уточнень до них, вірно вказав, що районний суд помилково закрив провадження за позовною вимогою про визнання недійсним договору дарування квартири фактично з двох обставин, а саме: під впливом обману та у зв`язку з неможливістю позивача розпоряджатися майном, оскільки позивач не здійснювала дії щодо оформлення документів на власність. Саме цими обставинами обґрунтовано позов у справі № 760/10908/13-ц (статті 203, 230 
ЦК України), в якому, при цьому, пред`явлено багато різних вимог до відповідачів. 
А позов у справі № 2-2683/2008, де немає інших вимог, було обґрунтовано лише підписанням під впливом обману (статті 229, 230 ЦК України). 
Зазначені вище обставини позову необхідно було розмежувати та вирішити питання щодо закриття провадження окремо щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування з указаних двох обставин, застосувавши положення статті 255 ЦПК України до позовної вимоги та обставин, які вже були предметом розгляду 
у 2009 році, а позовні вимоги, які не були предметом розгляду у 2009 році, продовжити розглядати.
Апеляційний суд зробив вірні висновки у цій частині, урахував релевантну судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України (частина четверта статті 263 
ЦПК України).
Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_4 - адвоката Горбового В. А., не спростовують вищенаведених висновків апеляційного суду, а тому відхиляються Верховним Судом.
Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , відхиляються Верховним Судом, так як стосуються в цілому обґрунтованості позовних вимог, 
а суд апеляційної інстанції не вирішував спір по суті в оскаржуваній постанові.
Інші доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , стосуються незгоди з діями суддів та учасників справи й вони не мають правового значення 
для вирішення питання про закриття провадження у справі. Такі доводи зводяться до власного тлумачення норм права, що не може бути правовою підставою 
для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити 
без задоволення касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Горбового В. А., та касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , 
а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд залишає касаційні скарги без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року залишити 
без змін.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича, на постанову Київського апеляційного суду 
від 24 вересня 2025 року залишити без задоволення.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року залишити 
без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць 
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк