ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/8017/26
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Житомирської міської ради до Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася Житомирська міська рада із позовною заявою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Матвієнка Б.О. про відкриття виконавчого провадження (ВП № 80348953).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 240/4583/25 зобов`язано позивача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою після припинення (скасування) воєнного стану. Таким чином, судовим рішенням встановлено відстрочку його виконання до моменту закінчення дії воєнного стану в Україні. Проте 25.02.2026 через систему ЕСІТС позивачем отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 80348953, винесену головним державним виконавцем Матвієнком Б.О. Вказаною постановою на позивача покладено обов`язок виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто виконавчий збір. Позивач вважає, що державний виконавець всупереч вимогам пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" відкрив провадження за документом, строк виконання якого не настав. Оскільки воєнний стан в Україні не припинено, правові підстави для примусового виконання рішення відсутні. Прийняття виконавчого листа до виконання за наявності судової відстрочки є незаконним. Позивач наголошує, що оскаржувана постанова порушує його права та підлягає скасуванню.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 11.03.2026, відповідач зазначив, що державний виконавець діяв виключно в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом. Виконавчий лист № 240/4583/25 від 19.02.2026 відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а підстави для його повернення без прийняття були відсутні. Відповідач вказує, що згідно з частиною 5 статті 25 Закону виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документа. Посилання позивача на статтю 37 Закону відповідач вважає безпідставними, оскільки ця норма стосується завершальної стадії вже відкритого провадження, а не стадії його відкриття. Також зауважено, що боржник не повідомив виконавця про наявність відстрочки у встановленому порядку. Відповідач стверджує, що на момент винесення постанови у виконавця не було законних підстав для відмови у відкритті провадження. Сторони зобов`язані письмово повідомляти про обставини, що обумовлюють зупинення дій або відстрочку. Оскільки такої інформації не надходило, державний виконавець виконав свій обов`язок щодо вжиття заходів примусового виконання. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Позивач 19.03.2026 подав відповідь на відзив, у якій вказав, що аргументи відповідача щодо необхідності додаткового повідомлення про відстрочку є необґрунтованими. Текст судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, безпосередньо містить вказівку на виконання обов`язку лише після припинення воєнного стану. Позивач зазначає, що відповідач помилково трактує норми закону щодо стадій виконавчого провадження. Наявність у рішенні суду умови про настання певної події для його виконання фактично є відстрочкою, яка була відома виконавцю з тексту самого документа. Також позивач звернув увагу, що відзив подано органом, який не є стороною у справі, що ставить під сумнів правомірність такого документа. Позивач наполягає на тому що відкриття провадження за рішенням, термін виконання якого не настав, є грубим порушенням процедури, а будь-які заходи примусового виконання до закінчення воєнного стану - передчасними. 
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 240/4583/25, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025, зобов`язано Житомирську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо надання у власність для будівництва індивідуального гаражу земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га після припинення (скасування) воєнного стану.
На підставі вказаного рішення Житомирським окружним адміністративним судом 19.02.2026 видано виконавчий лист № 240/4583/25.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Матвієнка Б.О. від 25.02.2026 відкрито виконавче провадження № 80348953. Вказаною постановою боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто виконавчий збір у розмірі 34588 гривень.
Копія зазначеної постанови надійшла на адресу Житомирської міської ради через систему ЕСІТС 25.02.2026 та поштовим зв`язком 27.02.2026.
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
У відповідності до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. 
За правилами статті 26 Закону № 1404-VIIІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (частина 6 статті 26 Закону № 1404-VIII).
Разом із тим стаття 4 Закону України "Про виконавче провадження" містить вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а пункт 8 частини першої статті 37 цього ж Закону прямо передбачає повернення виконавчого документа стягувачу, якщо відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася. 
Суд звертає увагу, що відстрочка, надана безпосередньо в самому судовому рішенні, є не зовнішньою обставиною, а невід`ємною складовою змісту рішення суду, яка вже відома виконавцю з моменту надходження виконавчого документа.
Хоча дана стаття розміщена у розділі щодо повернення документів у вже відкритому провадженні, її зміст відображає фундаментальний принцип: неможливість вчинення примусових дій до моменту, коли рішення підлягає фактичному виконанню згідно з його текстом. 
Правовий режим воєнного стану, який безпосередньо впливає на можливість виконання певних категорій рішень, регулюється Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII. Цей Закон визначає особливості реалізації конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичних осіб та повноважень органів державної влади і органів місцевого самоврядування в умовах воєнного стану. Зокрема, стаття 8 зазначеного Закону допускає обмеження окремих прав і свобод, а стаття 19 передбачає можливість встановлення додаткових заходів, спрямованих на забезпечення національної безпеки. 
Підпунктом 5 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України встановлено, що під час дії воєнного стану в Україні безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються лише на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна, а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма є імперативною та має пріоритет над загальними правилами регулювання земельних відносин на період дії особливого правового режиму. Закон України про правовий режим воєнного стану визначає зміст заходів правового режиму воєнного стану, порядок їх введення та здійснення, а також правові засади діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування в цих умовах.
Таким чином, законодавець чітко встановив тимчасову заборону на вчинення певних дій у сфері земельних відносин саме на період дії воєнного стану, що є об`єктивною підставою для відстрочки виконання відповідних судових рішень.
Системний аналіз законодавства від конституційного рівня до підзаконних актів свідчить про те, що державний виконавець зобов`язаний діяти виключно в межах, визначених законом, і не має права ігнорувати прямо передбачену в судовому рішенні відстрочку виконання, оскільки така відстрочка є обов`язковою для всіх учасників виконавчого провадження і виключає можливість примусового виконання до настання відповідної дати або події. 
Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2026 Житомирським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист 240/4583/25. На підставі цього листа 25.02.2026 головним державним виконавцем Матвієнком Б.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 80348953. У вказаній постанові виконавець встановив боржнику строк 10 робочих днів для виконання рішення суду та стягнув виконавчий збір у розмірі 34588 гривень. 
Суд наголошує, що на момент винесення оскаржуваної постанови, як і на момент розгляду даної справи, воєнний стан в Україні не припинено та не скасовано. Це є загальновідомим фактом, що не потребує доказування згідно з положеннями статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно, вимога державного виконавця про виконання рішення протягом 10 робочих днів прямо суперечить змісту самого виконавчого документа та судового рішення, на підставі якого він виданий. Резолютивна частина рішення суду у справі 240/4583/25 містить умову виконання - після припинення воєнного стану. Державний виконавець, діючи як представник органу, що здійснює примусове виконання, не наділений правом змінювати зміст судового рішення або ігнорувати встановлені судом умови його реалізації. Відкриття виконавчого провадження у лютому 2026 року за умови триваючого воєнного стану є передчасним та таким, що порушує принципи законності. Суд у тому рішенні, враховуючи зазначену заборону, яка є прямою дією закону, дійшов висновку про необхідність відстрочки виконання рішення саме до моменту припинення (скасування) воєнного стану, що є не просто рекомендацією, а обов`язковою складовою змісту судового акта. Виконавчий лист № 240/4583/25, виданий 19.02.2026 Житомирським окружним адміністративним судом, повністю відтворює цей зміст і містить чітке формулювання про виконання після припинення (скасування) воєнного стану. 
Державний виконавець у відзиві посилається на те, що виконавчий лист відповідав вимогам статті 4 Закону України про виконавче провадження, а тому в нього не було підстав для його повернення без прийняття. Однак суд вважає такий підхід формальним та таким, що не враховує суті виконавчого процесу. Приймаючи виконавчий документ, виконавець зобов`язаний проаналізувати його зміст на предмет можливості відкриття примусової стадії виконання. Якщо в документі зазначено, що обов`язок виникає лише після настання певної дати або події, яка ще не настала, відкриття провадження з вимогою негайного виконання (протягом 10 днів) є актом, що виходить за межі правового поля. Пункт 8 частини 1 статті 37 Закону України про виконавче провадження хоч і стосується повернення документа, проте системно вказує на те, що за наявності невичерпаної відстрочки виконання не може тривати. Оскільки в даному випадку відстрочка була закладена в саму суть резолютивної частини рішення суду, державний виконавець мав дійти висновку про неможливість відкриття провадження до закінчення дії воєнного стану.
Крім того, стягнення виконавчого збору у розмірі 34588 гривень одночасно з відкриттям провадження, виконання якого за законом і судовим рішенням заборонено на даний момент, створює для боржника необґрунтоване фінансове навантаження. Виконавчий збір за своєю суттю є санкцією за невиконання рішення у встановлений строк, проте в даній ситуації строк виконання ще не настав у силу закону та волі суду. Таким чином, дії виконавця призводять до виникнення штучного боргу перед бюджетом, що суперечить принципам справедливості та розумності.
Суд також відхиляє аргументи відповідача про те, що боржник повинен був сам повідомити виконавця про наявність відстрочки згідно зі статтею 19 Закону України про виконавче провадження. Вказана норма стосується обставин, що виникли після ухвалення рішення або не були відомі при видачі листа. У даному випадку інформація про умову виконання містилася безпосередньо у тексті виконавчого листа, який перебував у розпорядженні виконавця. Державний виконавець мав усі необхідні дані для того, щоб встановити факт наявності відстрочки без додаткових повідомлень від сторін. Посилання на статтю 33 Закону про виконавче провадження щодо права боржника звернутися до суду за відстрочкою також є недоречним, оскільки така відстрочка вже була надана самим судом при розгляді справи по суті та зафіксована у резолютивній частині рішення.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, аналіз конкретних обставин справи у взаємозв`язку з нормами Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Земельного кодексу України, Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби свідчить про те, що державний виконавець перевищив свої повноваження, порушив принцип законності та допустив протиправне відкриття виконавчого провадження щодо рішення, виконання якого відстрочено самим судом до припинення воєнного стану. 
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 80348953 від 25.02.2026 є незаконною. Вона прийнята без врахування змісту виконавчого документа, вимог Земельного кодексу України та положень Закону України про виконавче провадження щодо строків та умов виконання рішень, тому підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Житомирської міської ради (майдан ім. С.П. Корольова, буд. 4/2, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10014, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Володимирська, 91, м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29001, ЄДРПОУ 45798761 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Матвієнка Б.О. від 25.02.2026 про відкриття виконавчого провадження ВП 80348953.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь Житомирської міської ради судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  27 березня 2026 р.

27.03.26