П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37306/25	

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,
повний текст судового рішення
складено 30.01.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про непридатність ОСОБА_1 до військової служби та виключення з військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про непридатність ОСОБА_1 до військової служби та виключення з військового обліку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 2016 року його було виключено з військового обліку за станом здоров`я, але при перевірці відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, шляхом завантаження на телефон застосунку "Резерв+", позивач дізнався, що перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 . В зв`язку з цим представник позивача 02.06.2025 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила привести у відповідність військово-облікові дані позивача, які містяться в електронному кабінеті військовозобов`язаних, а саме про його виключення з військового обліку. Станом на час звернення до суду з цим позовом відповіді на заяву від 02.06.2025 не отримано. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та стверджує, що відповідач зобов`язаний внести до вказаного Реєстру інформацію про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року позовні вимоги були задоволені частково наступним чином:
- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2025 про внесення відомостей в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.06.2025 про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та прийняти відповідне рішення;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині застосованих судом першої інстанції способів захисту та відновлення його прав, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується з правомірністю наявної в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі – Реєстр) інформації про перебування його на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки вважає, що його було виключено з військового обліку у зв`язку із непридатністю за станом здоров`я відповідно до рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.01.2016 №09/02, про що було проставлено відповідну відмітку у його військово-обліковому документі, яким є Посвідчення взамін військового квітка № НОМЕР_1 .
Виявивши факт перебування на військовому обліку через застосунок "Резерв+", представник позивача звернулась до відповідача із заявою від 02.06.2025, в якій просила привести у відповідність військово-облікові дані позивача, які містяться в електронному кабінеті військовозобов`язаних, а саме про виключення позивача з військового обліку, посилаюсь на те, що оскільки рішенням військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.01.2016 №09/02 позивач був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, то відповідач зобов`язаний внести інформацію до Реєстру про непридатність позивача до військової служби за станом здоров`я та виключити позивача з військового обліку на підставі частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Не отримавши відповіді на свою заяву від 02.06.2025, позивач в листопаді 2025 року звернувся до суду з даним позовом, вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо позивача, яка полягає у невнесенні інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про непридатність його до військової служби та про виключення з військового обліку.
В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції було встановленого, що 04.11.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_6 на електронну пошту представника позивача надійшов лист-відповідь на вищевказану заяву від 02.06.2025, з якого вбачається, що позивач був автоматично взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 в статусі рекрута на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2024 р. №932 (в редакції з змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №370 від 01.04.2025), та позивачу запропоновано особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для вирішення питання про виключення з військового обліку. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наступних узагальнених доводів та висновків:
- територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відповідальними особами за ведення Реєстру, до обов`язку яких належить, зокрема, внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних на підставі відомостей, що подаються органу ведення Реєстру військовозобов`язаними;
- у разі виявлення розбіжностей у військово-облікових документах з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, така особа повинна звернутися до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку із відповідною заявою та всіма необхідними документами, або у паперовій формі або в електронній формі;
- приписи Порядку №559 не передбачають вимоги особистого прибуття до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо розгляду заяви позивача та прийняття відповідного рішення щодо виключення (або відмови у виключенні) позивача з військового обліку та перевірки відомостей, а також внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- за наслідками розгляду заяви позивача про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 02.06.2025 про виключення позивача з військового облік відповідач повинен був прийняти конкретне рішення або про внесення таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або про відмову у задоволенні цієї заяви, але відповідачем заяву представника позивача від 02.06.2025 року по суті розглянуто не було;
- перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями;
- оскільки відповідачем по суті не було розглянуто заяву позивача від 02.06.2025 то необхідно зобов`язати відповідача розглянути таку заяву по суті та прийняти відповідне рішення.
Викладена позивачем в апеляційній скарзі позиція узагальнено полягає в тому, що в рамках спірних правовідносин у відповідача відсутні дискреційні повноваження, і оскільки позивач до заяви від 02.06.2025 надав всі необхідні документи, які підтверджують факт зняття позивача з військового обліку за станом здоров`я, і така інформація обов`язково повинна бути внесена до Реєстру, а тому у відповідача, на якого законом покладений обов`язок внесення такої інформації до Реєстру, існує безальтернативний обов`язок внести до Реєстру інформацію про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що в його діях відсутня протиправна бездіяльність, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, і в обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що позивач правомірно був взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 в статусі рекрута на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2024 р. №932 (в редакції з змінами, внесеними згідно з постановами КМУ №370 від 01.04.2025), а оскільки відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно позивача не відповідають відомостям, які містяться у наявному у позивача військово-обліковому документів, то такий військово-обліковий документ є недійсним в силу приписів Порядку оформлення (створення) та видачі військовооблікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. №559.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта і відповідача, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 5 КАС України чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, в чому саме полягають права, свободи або законні інтереси, за захистом яких звернувся позивач, чи має місце їх порушення та які способи захисту треба застосувати для їх захисту та відновлення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Як йшлося вище, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції можливий за наявності двох обов`язкових умов: забезпечення поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відсутність "бажаного результату" виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки "бажаний результат" встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог прийнято без врахування того права та законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду з цим позовом, а саме - право бути виключеним з військового обліку за станом здоров`я та внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідної інформації про непридатність позивача до військової служби та про виключення його з військового обліку.
При цьому, на час звернення до суду з даним позовом позивач взагалі не отримав ніякої відповіді на свою заву від 02.06.2025 про внесення відомостей до Реєстру, і його позовні вимоги не були направлені на захист права на отримання відповіді на цю заяву.
В описовій частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції невірно відобразив наведені в позовній заяві підстави позовних вимог, навівши обставини, яких не існувало на час звернення позивача до суду, а саме отримання 04.11.2025 листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 на заву від 02.06.2025, а також мотиви звернення позивача до суду з цим позовом, а саме – незгода з отриманою відповіддю, що не відповідає мотивам, наведеним в позовній заяві. 
Викладена в позовній заяві позиція позивача ґрунтується на тому, що у відповідача існує безумовний обов`язок внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідну інформацію про непридатність позивача до військової служби та виключення його з військового обліку, і така позиція не залежить від того, чи наддасть відповідач відповідь на його заву від 02.06.2025, та від змісту такої відповіді.
Слід також зазначити, що сам зміст наданої відповідачем відповіді на заяву позивача від 02.06.2025 фактично містить обґрунтування відмови в задоволенні такої заяви, оскільки в ній наведені обґрунтування перебування позивача на військовому обліку, які в свою чергу унеможливлюють задоволення такої заяви. 
В апеляційній скарзі позивач вірно зазначає, що у спірних правовідносинах відповідач не наділений дискреційними повноваженнями, тобто можливістю вільно обирати між двома чи більшою кількістю альтернативних рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин, і кожне з яких буде правомірною, оскільки при наявності рішення про виключення позивача з військового обліку відповідач безальтернативно зобов`язаний внести таку інформацію до відповідного Реєстру.
Отже, ключове питання для правильного вирішення судом даного спору полягає в тому, чи існував у відповідача на час звернення позивача із заявою від 02.06.2025 обов`язок внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про непридатність позивача до військової служби та виключення його з військового обліку за станом здоров`я?
Оскільки суд першої інстанції відповіді на це ключове питання даного спору не надав та прийняв рішення, яке не направлено на захист тих прав та законних інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду з цим позовом, то таке рішення не може вважтися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови по суті заявлених позовних вимог. 
Вирішуючи наведене вище ключове питання даного спору, колегія суддів виходить з наступного обсягу нормативно-правового регулювання. 
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Підстави для виключення військовозобов`язаних та резервістів з військового обліку врегульовані частиною 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ, зміст якої змінювався на протязі дії спірних правовідносин, тобто з дати рішення ВЛК від 26.01.2016 і до моменту звернення позивача до відповідача із заявою від 02.06.2025 та на час вирішення судом даного спору.
Так, частина 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ, в редакції станом на 26.01.2016, містила наступні положення:
«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які:
1) призвані чи прийняті на військову службу;
2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів;
3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;
4) досягли граничного віку перебування в запасі;
5) припинили громадянство України;
6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;
7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;
8) не отримали до 40-річного віку військово-облікової або спорідненої з нею спеціальності;
9) померли.
Частина 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ в редакції станом на час звернення позивача до відповідача із заявою від 02.06.2025 мала такий зміст: 
«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.»
Діюча на даний час редакція частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ передбачає наступне:
«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі;
5) були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом;
6) звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів "й" або "к" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.»
Отже, всі редакції частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ на протязі дії спірних правовідносин передбачали в якості однієї з підстав для виключення військовозобов`язаного з військового обліку визнання такого військовозобов`язаного непридатними до військової служби.
Колегія суддів звертає увагу на те, що частина 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ визначала і продовжує визначати лише підстави для виключення військовозобов`язаного з військового обліку, а безпосереднє рішення про виключення військовозобов`язаного з військового обліку з підстав, передбачених цієї статтею, приймають районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, на обліку яких перебуває такий військовозобов`язаний, шляхом прийняття керівником (начальником) такого ТЦК та СП відповідного наказу, з подальшим внесенням запису про виключення з військового обліку до військового-облікового документу. 
Саме такий порядок прийняття рішення про виключення військовозобов`язаного з військового обліку вбачається з положень Порядку організації та ведення військового обліку, в редакціях, в редакціях, які були чинними на протязі дії спірних правовідносин, тобто з моменту рішення ВЛК від 26.01.2016 №09/02 і до моменту звернення позивача до відповідача із заявою від 02.06.2025, а також з положень Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони України від 26.05.2014 №333, та Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міноборони України від 15.09.2022 №280, якими визначені повноваження керівників (начальників) ТЦК та СП приймати відповідні рішення у формі наказів.
Як вже зазначено вище, позивач стверджує, що він був виключений з військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я відповідно до рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.01.2016 №09/02, про що було проставлено відповідну відмітку у військово-обліковому документі.
На підтвердження цього факту позивач надав суду в електронній формі Посвідчення взамін військового квітка № НОМЕР_1 , яке видано вперше 18 березня 2011 року. 
Надаючи оцінку наданому позивачем військово-обліковому документу, колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно підпункту 12 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX (надалі- Закон №3633 від 11.04.2024), військово-обліковий документ, що визначає належність його власника до військового обов`язку, виданий до дня набрання чинності цим Законом, є чинним та не потребує обов`язкової заміни у випадку (з підстав) затвердження органом державної влади нової форми військово-облікового документа.
Відповідно до п.2 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р. №559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа (надалі – Порядок №559) в редакції на час звернення позивача із заявою від 02.06.2025, військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.
Порядок №559 містить, зокрема, такі положення, які підлягають врахуванню в межах даного спору:
п.1 - Військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа»;
п.3 - Відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним (крім військово-облікових документів військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів).;
Відповідність відомостей, зазначених у військово-обліковому документі на бланку, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, перевіряється через:
електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ (орган СБУ, розвідувальний орган).
п.4 - У разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін:
у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку;
в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку.
Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.
п.14 - Військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках:
взяття громадянина на військовий облік як призовника, військовозобов`язаного або резервіста;
якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного;
зміни категорії щодо військового обов`язку;
відсутності місця для внесення змін;
невідповідності відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зазначеним у пункті 3 цього Порядку;
втрати (зіпсування);
виявлення бажання змінити військово-обліковий документ, який був виданий до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559.
З урахуванням наведених нормативних положень колегія суддів доходить висновку, що відповідно до підпункту 12 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3633 та пункту 2 Постанови КМУ від 16.05.2024 року №559 позивач має дійсний військово-обліковий документ, яким є Посвідчення взамін військового квітка № НОМЕР_1 , оформлене ІНФОРМАЦІЯ_7 18.03.2011. 
Сам факт того, що певна інформація, яка міститься у виданому позивачу Посвідченні взамін військового квітка №3/142 стосовно визнання позивача рішенням ВЛК непридатним до військової служби та про постановку позивача на військовий облік 18.03.2011 не відповідає актуальній інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, роздруківку з якого долучив позивач до матеріалів справи, не може бути підставою для визнання такого військово-облікового документу недійсним згідно пункту 3 Порядку №559, оскільки передбачені цим порядком підстави для визнання недійсним військово-облікового документа можуть бути застосовані виключно для тих військово-облікових документів, які видані на підставі саме цього порядку.
Однак, наявне у позивача Посвідчення взамін військового квітка № НОМЕР_1 від 18.03.2011 було видано йому до прийняття Порядку №559, а також до запровадження Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року №1951-VIII та до моменту початку функціонування цього реєстру у 2022 році.
Виходячи з цього, є помилковими викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідача про недійсність наявного у позивача військово-облікового документу, тобто Посвідчення взамін військового квітка № НОМЕР_1 .
Дослідивши зміст наданого позивачем в електронному вигляді Посвідчення взамін військового квітка № НОМЕР_1 від 18.03.2011 року, колегія суддів встановила, що це посвідчення містить наступні дані:
- гр.13 – 18.02.2011 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_8 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у військовий час за гр.І ст.75 б наказу Міністерства оборони України №402 від 2008 року;
- гр.17 містить штамп, згідно якого 18.02.2011 ІНФОРМАЦІЯ_7 прийнятий на військовий облік військовозобов`язаних запасу на підставі ст.37 п.1 пп.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- гр.19 – звання «солдат»;
- зворотна сторона посвідчення містить два штампи наступного змісту: 
1. « 26 січня 2016 року рішенням військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за ст.75 А гр.ІІ наказу Міністерства оборони України №402 від 2008 року, протокол №09/02»; 
2. «Взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_7 18.03.2011».
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказане посвідчення містить лише інформацію про прийняття військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 рішення про визнання позивача непридатним до військової служби за станом здоров`я, але не містить інформації про прийняття керівником (начальником) цього РВК рішення про виключення позивача з військового обліку на підставі зазначеного рішення військово-лікарської комісії.
Отже, твердження позивача про те, що він був виключений з військового обліку за станом здоров`я на підставі рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.01.2016 №09/02 з проставленням відповідної відмітки у військово-обліковому документі, є безпідставними та не підтверджені відповідними доказами, а надане позивачем Посвідчення взамін військового квітка № НОМЕР_1 містить відмітку про взяття позивача на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_7 18.03.201 . 
При цьому, дії або бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 в частині неприйняття відповідного наказу про виключення позивача з військового обліку на підставі рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.01.2016 №09/02 не є предметом оскарження у даній справі, і позивач цим обставинам в своїх заявах по суті справи оцінки не надає.
Таким чином, наявне у позивача Посвідчення взамін військового квітка № НОМЕР_1 від 18.03.2011 містить наступні відомості щодо військового обліку позивача – «Взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_7 18.03.2011», і не містить відомостей про виключення позивача з військового обліку. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Реєстр) – інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Згідно ч.8 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Згідно з ч.8 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних. 
Відповідно до абзацу вісімнадцятого пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони.
Отже, внесення відповідачем до Реєстру інформації про виключення позивача з військового обліку можливо лише на підставі наказу керівника ТЦК та СП про виключення позивача з військового обліку, а факту прийняття такого наказу колегією суддів не встановлено.
Доводи позивача про те, що він є виключеним з військового обліку в силу прийнятого військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 рішення від 26.01.2016 №09/02 колегія суддів відхиляє, оскільки, як вже зазначено вище, таке рішення ВЛК є лише підставою для прийняття керівником ТЦК та СП рішення про виключення з військового обліку.
Таким чином, оскільки позивач обґрунтовує існування у відповідача обов`язку внести до Реєстру інформацію про його непридатність з військової служби та виключення з військового обліку саме фактом виключення його з військового обліку за станом здоров`я на підставі рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.01.2016 №09/02, а такого факту колегією суддів не встановлено, то підстави для вчинення відповідачем таких дій відсутні, що в свою чергу виключає і підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог.
Однак, це не виключає право позивача бути виключеним з військового обліку за станом здоров`я з внесенням такої інформації до Реєстру на підставі відповідного рішення керівника (начальника) ТЦК та СП у відповідності до положень законодавства України, яке врегульовує процедуру виключення з військового обліку за станом здоров`я. 
Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки наведені позивачем підстави для задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження за результатами даного апеляційного перегляду, то в задоволені позову слід відмовити.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог.
Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322. ст.325, ст.328 КАС України апеляційний суд,- 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року по справі №420/37306/25 - скасувати.
Прийняти по справі №420/37306/25 нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія