1	Справа № 335/12700/25  2/335/294/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року  м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., розглянувши, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бойко Олени Володимирівни, до Федорівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бойко О.В., звернувся до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Федорівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на земельну ділянку площею 5,6826 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 2324283500:06:024:0050, та на земельну ділянку площею 0,6517 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 2324283500:04:009:0470, у порядку спадкування за законом після смерті матері, громадянки України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, із земельної ділянки площею 5,6826 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої 2324283500:06:024:0050, та земельної ділянки площею 0,6517 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої 2324283500:04:009:0470, надалі – земельні ділянки, які знаходяться на території Федорівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області.
За свого життя ОСОБА_2 склала заповідальне розпорядження (заповіт), який було посвідчено у місті Пологи Запорізької області 16.03.2018 приватним нотаріусом Пологівського району Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 328. За змістом вказаного заповіту, ОСОБА_2 заповідала все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона за законом матиме право Позивачу, у тому числі земельні ділянки. Оригінальний примірник заповіту зберігався у спадкодавця за місцем проживання, а саме у селі Новоселівка Пологівського району Запорізької області.
Будучи спадкоємцем першої черги після смерті матері, з метою реалізації права на спадкове майно, 03.07.2025 позивач звернувся до органів нотаріату, а саме Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звертаючись до Третьої особи із заявою про прийняття спадщини, позивач з об`єктивних причин позбавлений можливості надати оригінал заповіту, складений 16.03.2018 від імені матері - ОСОБА_2 на ім`я позивача та документи, які посвідчують право власності спадкодавця на належне йому майно, у тому числі земельні ділянки, у зв`язку із тим, що оригінал вищезазначеного документу (заповіту) та документи на належне спадкодавцю майно, зокрема, державні акти на право власності на земельні ділянки, було втрачено у результаті ведення зі сторони військових збройних формувань російської федерації активних бойових дій у населеному пункті, в якому проживав спадкодавець та фактично зберігався оригінал заповіту і інші документи.
Факт наявності у спадкодавця на праві власності земельних ділянок підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 456573171 від 15.12.2025.
Розглянувши надані позивачем документи, щодо прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із ненаданням оригіналу заповіту.
Зазначений факт підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.12.2025 № 1480/02-31, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81734723 від 03.07.2025.
За вказаних обставин, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є визнання за позивачем, як спадкоємцем, права власності на спадкове майно у судовому порядку, у зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Вказаною ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, також було витребувано у Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію спадкової справи №205/2025, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У встановлений судом строк, з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви, відповідач відзиву на позовну заяву не надав.
09.02.2026 на адресу суду надійшла спадкова справа №205/2025, відкрита після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 27 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 20.03.2026. 
У судове засіданні, яке відбулось 20.03.2026, сторони по справі не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені судом у встановленому законом порядку, шляхом направлення в їх Електронний кабінет судової повістки. Від представника позивача адвоката Бойко О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник Федорівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та перейшов до стадії ухвалення судового рішення до 25 березня 2026 року.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 30.05.2025, яке видано Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1489.
Померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_2 від 16.12.1965, виданого виконкомом Новоселівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис № 34.
За життя ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка, кадастровий номер 2324283500:06:024:0050, площею 5.6826 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельна ділянка кадастровий номер 2324283500:04:009:0470, площею 0,6517 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом № 456573171 від 15.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №81734731 від 03.07.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , склала заповіт, посвідчений приватний нотаріусом Носенко Ю.А. 16.03.2018, реєстровий №328 в реєстрі нотаріальних дій, бланк ННА 230870, стан чинний.
Згідно із ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
03.07.2025 позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , яка зареєстрована за №520, внаслідок чого було заведено спадкову справу № 205/2025.
Як встановлено з матеріалів спадкової справи №205/2025, крім позивача ОСОБА_1 , право на спадщину після померлої, також має її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Разом з тим, у порядку та строки, встановлені чинним законодавством, останній не звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , і відповідно до довідки виконавчого комітету Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області № 67 від 03.07.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею, за вказаною адресою зареєстрованих осіб не було.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , правом на прийняття спадщини після померлої матері не скористався. Інші можливі спадкоємці відсутні. 
За усталеною судовою практикою, в тому числі і Верховного Суду, орган місцевого самоврядування є належним відповідачем у спадкових справах, у випадках, коли відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину, або якщо вони відмовилися від неї, були усунені від спадкування чи не прийняли її. У таких ситуаціях відповідачем виступає саме відповідний орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
На виконання вимог ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України № 374/2023 від 05.07.2023 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Запорізькій області», утворено Федорівську сільську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області, якій, відповідно до ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», делеговані повноваження Федорівської сільської ради Пологівського району.
Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що Федорівська сільська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області є належним відповідачем у вказаній справі.
Судом також встановлено, що постановою державного нотаріуса Зайцевої І.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.12.2025 №1480/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не надано оригінал заповіту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , посвідченого приватним нотаріусом Пологівського району Запорізької області від 16.03.2018, запис у спадковому реєстрі №328.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України  спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Приписами ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (згідно з ч. 5 ст.1268 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Судом встановлено, що постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що перешкоджає захисту його спадкових прав в позасудовому порядку, і є підставою для звернення до суду з метою визнання права власності на спадкове майно, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .
Статтею 56 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних фізичних осіб, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок) визначено, що при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.
Відповідно до положень частин 3, 4 ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України).
З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стала відсутність у спадкоємця оригіналу заповіту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 
Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року, справа №515/1104/17, провадження № 61-38820св18; від 27 березня 2019 року, справа №491/1528/15-ц, провадження №61-23620св18.
З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що заповіт був посвідченим приватним нотаріусом Носенко Ю.А. 16.03.2018 та зареєстрований у спадковому реєстрі 16.03.2018.
Верховний Суд в постанові від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21) зауважив, що свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Аналізуючи наявні письмові докази, судом не встановлені обставини, які б свідчили, що волевиявлення ОСОБА_2 під час складення нею заповіту не відповідало її волі, та були допущені порушення під час посвідчення заповіту, що мали б наслідком його нікчемність.
Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця, який у встановлений Законом строку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, тобто, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після померлої ОСОБА_2 , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а відтак в будь-якому випадку має право на спадкування належного ОСОБА_2 , на момент її смерті, майна.
На підставі викладеного, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як за заповітом, так і за законом, у передбачений законом строк звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу заповіту, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бойко Олени Володимирівни, до Федорівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНКОПП НОМЕР_4 ), право власності на земельну ділянку площею 5,6826 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 2324283500:06:024:0050, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1607562723242, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНКОПП НОМЕР_4 ), право власності на земельну ділянку площею 50,6517 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 2324283500:04:009:0470, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1606817823242, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач –  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ).
Відповідач – Федорівська сільська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 45018279, адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164).
Третя особа - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 05383460, адреса: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, буд. 25б).

Суддя:  К. В. Гашук