Справа №348/437/26
Провадження № 2/348/806/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Гундяка Т.Д.,
секретар судового засідання Дмитрук С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки.
В обґрунтування позову зазначає, що 22 вересня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж числа складено відповідний актовий запис №29. Після одруження вона змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_3 на прізвище чоловіка ОСОБА_4 .
В шлюбі з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_5 , яка на цей час є повнолітньою і проживає разом з нею. На перших порах сімейного життя у них були менш - більш нормальні дружні стосунки, однак в подальшому наше подружнє життя не склалося. Причиною розпаду їхньої сім`ї стало те, що у них з відповідачем з часом стали різні погляди на життя, на сімейні цінності, на ведення господарства, виховання і догляд дитини, тощо, в результаті чого між ними стали постійно виникати непорозуміння і конфлікти. Вона намагалася зберегти сім`ю і вплинути на чоловіка з метою знайти консенсус в їх взаємовідносинах, однак з того нічого не вийшло. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2011 року (справа №2-1999/11 року) шлюб між нею та відповідачем розірвано. Цим же рішенням неповнолітня на той час дочка від шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишена проживати з нею. Також після розірвання шлюбу їй залишено шлюбне прізвище ОСОБА_4 . Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 21 листопада 2011 року набрало законної сили. 
Вона 28 січня 2014 року зареєструвала шлюб з теперішнім її чоловіком ОСОБА_6 у виконавчому комітеті Пнівської сільської ради Надвірнянського району ІваноФранківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж числа складено відповідний актовий запис №1. Після одруження вона змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_4 на прізвище чоловіка ОСОБА_7 .
Оскільки відповідач ОСОБА_2 ухилився від свого батьківського обов`язку матеріально утримувати дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона змушена була звернутися з позовом в суд про стягнення з нього аліментів на її утримання в примусовому порядку. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2011 року (справа № 2-192/11 року) з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 стягувалися аліменти щомісячно в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 09 березня 2011 року набрало законної сили. 
В зв`язку з досягненням дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття стягнення аліментів в її користь на утримання дочки припинилося. Однак, їх дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю І-А групи внаслідок психічного розладу безтерміново. З висновку лікарської комісії КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу №11 від 26 січня 2026 року також вбачається, що дочка за рівнем обмеження життєдіяльності має наступні: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку, а тому потребує стороннього догляду. Вище вказаний висновок встановлений на підставі рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за №148/25/1928/P від 05.12.2025, яким ОСОБА_5 встановлено І групу інвалідності підгрупа А з 13.11.2025. Основний діагноз її захворювання F72.1 з дитинства. Згідно рекомендацій вказаної експертної команди дочка має потребу в забезпеченні допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами), медичними виробами, а також є потреба у медичній сфері в отриманні реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я та санаторно-курортному лікуванні. Також повнолітня непрацездатна дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в психіатричному кабінеті, як особа з діагнозом захворювання : F72.1 з інвалідністю І групи, підгрупи А, про що свідчить довідка, що видана 10.02.2026 року лікарем психіатром КНП «Надвірнянська ЦРЛ» Надвірнянської міської ради Феркаляк А.О. 
Наявних в неї коштів не вистачає для належного утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка потребує постійного догляду, відповідного харчування та інших додаткових витрат, оскільки є лежачою. Також дочка постійно потребує послуг масажиста та санітарно-курортне лікування, на що також потрібні відповідні кошти.
Протягом останнього часу відповідач перестав надавати будь яку матеріальну допомогу на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши її в тяжке матеріальне становище. Хоча він має таку можливість, оскільки виїхав на роботу за межі України в Республіку Польща, де має постійне місце роботи і отримує належну заробітну плату, про що їй достовірно відомо з його слів. Саме інвалідність дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дала йому можливість виїхати з України. При таких обставинах вона змушена звернутися в суд з даним позовом про стягнення з нього коштів в її користь на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від їхнього шлюбу в примусовому порядку. 
На її прохання добровільно врегулювати даний спір вони не дійшли спільної домовленості, так як відповідач свідомо ухиляється від свого батьківського обов`язку матеріально утримувати їх дочку – особу з інвалідністю І групи. Хоча він не заперечує, що повинен надавати таку матеріальну допомогу, однак на його переконання тільки по рішенню суду.
Вона разом з повнолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані і проживають у будинку за АДРЕСА_1 . Вона сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним їх повнолітню дочку інваліда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з цим зазнає значні труднощі через відсутність матеріальної допомоги із сторони відповідача. 
Її матеріальне становище є тяжким і потребує від відповідача коштів на утримання їхньої повнолітньої непрацездатної дочки інваліда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки на її переконання її сім`я є малозабезпеченою. Крім того, вона є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання безтерміново, що також впливає на її можливості належно в матеріальному плані утримувати повнолітню непрацездатну дочку.
На даний час відповідач ОСОБА_2 знаходиться на роботі в Республіці Польща, де має постійне місце роботи і отримує сталий дохід, про що він сам не заперечує. Враховуючи наведене, вона визначає спосіб стягнення аліментів, які будуть присуджені в її користь з відповідача ОСОБА_2 на утримання їх повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як це її виключне право. А тому бажає, щоб аліменти були присуджені у частці від його доходу.
Враховуючи наведене, а також те, що у відповідача на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в її користь на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно безтерміново.
Посилаючись на викладене,просила стягувати аліменти з ОСОБА_2 у її користь на утримання повнолітньої непрацездатної дочки від їх шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Стягнення аліментів розпочати з дня подачі позовної заяви в суд і проводити безтерміново.
Відповідач ОСОБА_2 правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.03.2026 клопотання представника позивача задоволено та витребувано у Державної прикордонної служби України письмові докази.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій вказав, що проти позову не заперечує, розгляд справи просив провести без його участі.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2011 у справі № 2-1999/11 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстрованийвиконавчим комітетом Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району y Івано-Франківської області, актовий запис №29 розірвано. Неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю, а також після розірвання шлюбу позивачу залишено шлюбне прізвище ОСОБА_4 .
У шлюбі в сторін народилася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом № 91 від 11.12.2007, вчинений виконкомомПасічнянської сільської ради Надвірнянського району y Івано-Франківської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 11.12.2007, видане Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Згідно витягів з реєстру територіальної громади позивач та повнолітня дочка сторін зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області по справі № 2-192/11 року від 24.02.2011, яке набрало законної сили 09.03.2011, вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_11 28.01.2014 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 видане повторно 10.01.2019. У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_7 ».
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.02.2026, складеного старостою Пнівського старостинського округу, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Також при обстеженні встановлено, що на утриманні заявниці знаходиться дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою з інвалідністю з дитинства І групи підгрупи А, яка потребує постійного догляду та реабілітації, дочка часто хворіє і багато коштів витрачаються на її лікування. З батьком дитини, заявниця не проживає, він вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини не дає, аліменти сплачував до виповнення дитині 18 років, на цей час - не сплачує. Заявниця проживає у складних матеріально-побутових умовах. 
Відповідно до довідки від 10.02.2026, виданої лікарем-психіатром КНП «Надвірнянська ЦРЛ» Надвірнянської міської ради ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку в психіатричному кабінеті, з діагнозом захворювання: F72.1, особа з інвалідністю І групи, підгрупи А.
Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 11, виданого 26.01.2026КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради хвора ОСОБА_5 , 2007 року народження є особою з інвалідністю І-А групи внаслідок психічного розладу, встановленої 13.11.2025, проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за рівнем обмеження життєдіяльності має обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку. Хвора ОСОБА_5 потребує стороннього догляду. Висновок дійсний безтерміново. 
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №148/25/1928/B від 05.12.2025 номер рішення 148/25/1928/P, ОСОБА_5 встановлено І групу інвалідності підгрупа А з 13.11.2025. Основний діагноз її захворювання F72.1 з дитинства. Згідно рекомендацій вказаної експертної команди ОСОБА_5 має потребу в забезпеченні допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами) за державні кошти, медичними виробами, а також є потреба у медичній сфері в отриманні реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я та санітарно-курортному лікуванні. 
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , виданого 28.07.2020 Пенсійним фондом України позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, термін дії посвідчення довічно.
Відповідно до інформації Державної прикордонної служби у період з 01.01.2022 по 24.03.2026 відповідач двічі виїжджав за кордон, перший раз тривалістю понад один рік.
Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Судом встановлено, що повнолітня непрацездатна дочка сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, згідно висновку лікарської комісії медичного закладу є особою з інвалідністю І-А групи та потребує стороннього догляду. Крім того, позивач також є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання довічно.
Доказів того, що відповідач не може надавати дочці матеріальну допомогу, суду не надано. Розмір заявлених аліментів позивачем визначено з врахуванням того, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, врахувавши стан здоров`я платника аліментів, відсутність даних про матеріальний стан відповідача та інших документально підтверджених його утриманців, а також, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей і цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слід стягувати аліменти у розмірі на 1/6 частини від всіх видів доходу відповідача, щомісячно починаючи з 25.02.2026 на весь період її непрацездатності.
На думку суду такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, є необхідним для забезпечення потреб ОСОБА_5 та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Визначений судом розмір аліментів на повнолітню непрацездатну ОСОБА_5 не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням встановлених судом обставин, відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб повнолітньої непрацездатної дитини, а також не призведе до критичного погіршення забезпеченості відповідача. 
Відповідно до ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, збільшення їх розміру.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року у розмірі 3 328 грн.
Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 331,20 грн на користь державного бюджету України.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу подано копії: договору № 21 про надання правничої допомоги, укладеного 11.02.2026 між позивачем та адвокатом Гурашем М.В., згідно якого визначено тарифи на оплату правничої допомоги; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла і може понести позивач ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката в зв`язку з розглядом справи за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки, акт виконаних робіт від 20.04.2026, згідно якого адвокатом надано послуги щодо попереднього опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, надання консультації – 500 грн, складення процесуальних документів, а саме позовної заяви - 2 000 грн, представлення адвокатом інтересів позивача в суді – 1 000 грн, квитанцію про сплату коштів на користь адвоката в сумі 3 500 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд враховує відсутність заперечення відповідача і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
З огляду на складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн є обґрунтованими і пропорційними до предмета спору та такі слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 4, 19, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України,
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочкиОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів його доходу щомісячно на весь період непрацездатності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Стягнення аліментів розпочати з 25 лютого 2026 року.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.) грн судового збору (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106, Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 .

Суддя          Гундяк Т.Д.

Повний текст рішення складено 20.04.2026.