ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 757/23850/21-ц
провадження № 61-9579св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року під головуванням судді Хайнацького Є. С. та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми відсотків та пені,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на користь позивача:
- грошові кошти за договором від 28 грудня 2012 року № SAMDN25000731861329 у розмірі 1 228,21 дол. США - три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України та 4 857 823,85 грн - пені у розмірі трьох процентів річних за кожен день прострочення; 
- грошові кошти за договором від 18 березня 2013 року № SAMDN25000733845062 у розмірі 409 дол. США - три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України та 1 619 491,77 грн - пені у розмірі трьох процентів річних за кожен день прострочення.
В обґрунтування вимог вказував, що 28 грудня 2012 року він та АТ КБ «ПриватБанк» уклали договір-заяву № SAMDN25000731861329 для розміщення на депозитному рахунку грошових коштів у розмірі 15 000 дол. США на строк до 28 грудня 2013 року включно зі сплатою банком процентів у розмірі 10 %.
Пунктом 3 цього договору передбачено можливість автоматичної пролонгації його дії на той самий строк.
18 березня 2013 року позивач та АТ КБ «ПриватБанк» уклали договір-заяву № SAMDN25000733845062 для розміщення на депозитному рахунку грошових коштів у розмірі 5 000 дол. США на строк до 18 березня 2015 року включно зі сплатою банком процентів у розмірі 10 %.
Пунктом 3 цього договору передбачено можливість автоматичної пролонгації його дії на той самий строк.
06 березня 2019 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів за вказаними договорами та нарахованих процентів, однак відповідач відмовив позивачу у виплаті цих коштів.
Відповідно до Умов та Правил банківський вклад є розірваним через два дні з дати отримання відповідної заяви, тобто, з 11 березня 2019 року у позивача виникло право на отримання всіх сум та процентів за договорами.
Печерський районний суд міста Києва рішенням від 24 лютого 2020 року у справі № 757/14655/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу задовольнив частково.
Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором від 28 грудня 2012 року № SАМDN25000731861329 суму вкладу 15 000 дол. США, відсотки за договором за період з 15 травня 2014 року до 11 березня 2019 року у розмірі 7 236,98 дол. США, за договором від 18 березня 2013 року № SАМDN25000733845062 суму вкладу 5 000 дол. США, відсотки за договором за період з 15 травня 2014 року до 11 березня 2019 року у розмірі 2 413,32 дол. США.
В іншій частині позову відмовив.
13 листопада 2021 року Печерський районний суд міста Києва видав виконавчий лист на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі №757/14655/19, на підставі якого державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження № 63891332.
В межах виконання цього виконавчого провадження 12 січня 2021 року з відповідача стягнено грошові кошти за вказаним рішенням суду та постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 25 січня 2021 року закінчено виконавче провадження № 63891332.
Разом з тим, позивач не міг користуватись своїми грошовими коштами за період з часу розірвання договорів та до виконання рішення суду, тобто, з 11 березня 2019 року до 11 січня 2021 року.
Відповідач не виконав зобов`язання з повернення позивачу грошових коштів добровільно, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України та трьох процентів пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Печерський районний суд міста Києва рішенням від 17 серпня 2023 року позов задовольнив частково.
Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 640,10 дол. США - три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання за договорами від 28 грудня 2012 року № SAMDN25000731861329 та від 18 березня 2013 року № SАМDN25000733845062.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду обґрунтовано тим, що факт прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, та вказані зобов`язання продовжували існувати до моменту виконання рішення суду.
Оскільки відповідач виконав судове рішення у справі № 757/14655/19-ц 11 січня 2021 року (дата надходження грошових коштів від відповідача на рахунок позивача), то відповідач повинен сплатити три проценти річних (відповідно до статті 625 ЦК України) на суму боргу за період з 11 березня 2019 року до 11 січня 2021 року.
Разом з тим, з моменту розірвання договорів банківського вкладу на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується.
Позивач просив стягнути з відповідача пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 26 квітня 2020 року до 11 січня 2021 року, тобто через рік після розірвання договорів банківського вкладу, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 4 857 823,85 грн та 1 619 491,77 грн пені у розмірі трьох процентів річних за кожен день прострочення.
Київський апеляційний суд постановою від 06 лютого 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року залишив без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» мав невиконане грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 , яке визначено судовим рішенням від 24 лютого 2020 року у справі № 757/14655/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 711/4585/22.
Таким чином, колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції щодо наведеного розрахунку трьох процентів річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за укладеними сторонами договорами банківського вкладу за період з 11 березня 2019 року до 11 лютого 2021 року, тобто за 673 дні з врахуванням суми вкладу та відсотків за договорами.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, в якій просить оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Заявник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.
Суди неправильно здійснили розрахунок трьох процентів річних, взявши за базу тіло депозиту та відсотки.
Відзив на касаційну скаргу інший учасник справи не подав
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 02 серпня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Печерського районного суду міста Києва.
13 вересня 2024 року цивільна справа № 757/23850/21-ц надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Печерський районний суд міста Києва рішенням від 24 лютого 2020 року у справі № 757/14655/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу задовольнив частково.
Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором від 28 грудня 2012 року № SАМDN25000731861329 суму вкладу 15 000 дол. США, відсотки за договором за період з 15 травня 2014 року до 11 березня 2019 року у розмірі 7 236,98 дол. США, за договором від 18 березня 2013 року № SАМDN25000733845062 суму вкладу 5 000 дол. США, відсотки за договором за період з 15 травня 2014 року до 11 березня 2019 року у розмірі 2 413,32 дол. США.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Левіцької А. С. від 11 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63891332 про примусове виконання виконавчого листа № 757/14655/19-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 13 листопада 2020 року, про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : за договором від 28 грудня 2012 року № SАМDN25000731861329 - суми вкладу у розмірі 15 000 дол. США, відсотків за договором за період з 15 травня 2014 року до 11 березня 2019 року у розмірі 7 236,98 дол. США; за договором від 18 березня 2013 року № SАМDN25000733845062 - суми вкладу у розмірі 5 000 дол. США, відсотків за договором за період з 15 травня 2014 року до 11 березня 2019 року у розмірі 2 413,32 дол. США.
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Левіцької А. С. від 25 січня 2021 року виконавче провадження № 63891332 закінчено у зв`язку зі сплатою боржником боргу у повному обсязі.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує судові рішення в частині задоволених позовних вимог, Верховний Суд в іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року не переглядає.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22) зроблено висновок про те, що з моменту розірвання договору вкладу нарахування передбачених договором процентів припиняється, а права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 27), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 42), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 29 січня 2019 року у справі № 916/4644/15 (пункт 7.8)).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
АТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі посилається на те, що суди неправомірно нарахували три проценти річних згідно із частиною другою статті 625 ЦК України на тіло депозиту і відсотки, адже базою нарахування вказаної суми має бути лише тіло вкладу відповідно до висновків у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).
Верховний Суд вважає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) не є висновком про те, що три проценти річних згідно із частиною другою статті 625 ЦК України нараховуються лише на тіло депозиту, адже у вказаній справі проценти на вклад не стягувалися попереднім судовим рішенням та не увійшли до простроченої суми, на яку позивач у справі № 320/5115/17 просив нарахувати три проценти річних. Висновки Верховного Суду у наведеній постанові нерелевантні до спірних правовідносин через відмінність фактичних обставин порівнюваних справ.
У пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) вказано, що якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк», отримавши вимогу позивача про розірвання договорів та повернення вкладів, допустив прострочення виконання свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України за договорами банківського вкладу за період з 11 березня 2019 року до 11 січня 2021 року.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров