РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2026 р.         Справа № 596/1153/25
Провадження № 2-а/596/2/2026
Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді    Митражик Е.М.
при секретарі судового засідання   Стасюк О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Гусятинського районного суду Тернопільської області в селищі Гусятин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Печінка П.В. звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 і просить визнати протиправною та скасувати постанову від 31.03.2025 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , у відповідності до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень. В позовній заяві ОСОБА_1 просить поновити строк звернення до суду, зазначаючи, що постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП від 31.03.2025 року йому вручено 16.08.2025 року. В обґрунтування позову посилається на те, що оскаржувану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невірним застосуванням норм матеріального права та недотриманням процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та відсутності в його діях події та складу адміністративного проступку. Зазначає про те, що позивач після демобілізації із строкової військової служби став на облік в ІНФОРМАЦІЯ_3 про що свідчить штамп (без дати) у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 від 28.11.1989 року. У подальшому, унаслідок захворювання позивача, МСЕК із 2008 року тимчасово встановлювалась III група інвалідності, а 11.03.2023 року встановлена «Довічно», внаслідок чого призову на військову службу він не підлягає. У 2014 році, у відповідності до існуючого на той час порядку, позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_4 та отримав направлення на проведення повторного огляду комісією МСЕК. 
В січні 2025 року, позивач отримавши по місцю своєї роботи повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , 16.01.2025 року прибув по місцю виклику та надав свої документи, зокрема про наявність інвалідності та написав заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу по мобілізації. У березні 2025 року повторно прибувши на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де на підставі поданих документів позивачу надана відстрочка від призову на військову службу до завершення мобілізації, проте працівник центру повідомив позивача про те, що оскільки він раніше не знаходився на військовому обліку, то буде притягнутий до адміністративної відповідальності. ІНФОРМАЦІЯ_5 склав щодо нього адміністративний протокол, хоча позивач заперечував свою вину так як у його військовому квитку наявний штамп постановки його на військовий облік. 
16.08.2025 року позивач отримав лист з постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 (без номера) від 31.03.2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, за те, що він із 23.01.1989 по 23.03.2025 року не перебував на обліку в ТЦК та СП і це спонукало позивача звернутись до суду за захистом своїх прав. Постанова підлягає скасуванню оскільки описова частина не відповідає резолютивній частині постанови, виклад суті правопорушення не відповідає вимогам статті КУпАП, за якою позивача притягнуто до відповідальності. Так, в описовій частині оскаржуваної постанови вказано, що ОСОБА_1 до 23.03.2025 року не перебував на обліку, чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, проте його дії кваліфіковані за ч.3 ст.210 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил військового обліку. У військовому квитку серії НОМЕР_2 від 28.11.1989 року на аркуші 26 (розділ «Прийняття на облік») наявний відбиток штампу ІНФОРМАЦІЯ_6 із підписом службової особи про перебування на обліку з часу звільнення із строкової військової служби. Усупереч вимог КУпАП, відповідач не повідомив належним чином позивача про дату розгляду стосовно нього справи про адміністративне правопорушення, виніс оскаржувану постанову заочно без достатніх доказів та без врахування пояснень та доказів, які мав представити ОСОБА_1 . Вважає, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 не було дотримано процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого останній був позбавлений прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності хоч датована ще 31 березня 2025 року, проте вручена позивачу лише 16 серпня 2025 року (відмітки на поштовому конверті), а тому позивач не мав реальної можливості оскаржити її у 10-ти денний строк з дня її винесення, тому оскаржив постанову у 10-ти денний строк від дня одержання копії постанови. Просить поновити строк оскарження постанови що пропущений із поважної причини.
Ухвалою суду від 03.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. 
Від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення на позов з наступних підстав. Посилається на те, що позивач був повідомлений про виклик для уточнення військово-облікових даних 16 січня 2025 року, отримавши на руки повістку № 88, засвідчивши це власноручним підписом, що останнім не заперечується. Однак, позивач всупереч норм чинного законодавства, не було уточнено своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) з моменту проставлення відмітки у військовому квитку в невстановлений час до березня 2025 року. Позивач, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зобов`язаний був з`явитися до відповідача в тому числі для уточнення військово-облікових даних протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації. Однак, без поважних причин було проігноровано його обов`язок. Відомості про позивача були перенесені автоматично до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом електронної інформаційної взаємодії. Відтак, позивач мав звернутися за направленням для проходження ВЛК, підтвердити свій статус непридатного для військової служби відповідним висновком ВЛК та надати його відповідачеві для внесення відповідних відомостей в реєстр. Наявність у позивача відстрочки не знімає з нього обов`язку з`являтися за викликом по повістці, в тому числі для оновлення військово-облікових даних. Оскільки позивач вчинив порушення правил військового обліку, було винесено оскаржувану постанову. Позивач правом надати пояснення по суті правопорушення, скористатись правовою допомогою при розгляді справи не скористався. Просить відмовити в задоволенні позову повністю, розгляд справи проводити без участі представника відповідача.
Від представника позивача адвоката Печінки П.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій виклав заперечення на викладене у відзиві на позовну заяву. Зазначає про те, що відповідач пропустив встановлений судом строк подання відзиву та ні в оскаржуваній постанові, ні у відзиві на позовну заяву не зазначив причину по якій відбиток штампу ІНФОРМАЦІЯ_6 у військовому квитку про прийняття на облік не є підтвердженням факту перебування позивача на військовому обліку. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Враховуючи, що у відповідності до вимог КАС України, доведення правомірності прийнятого рішення та підтвердження його відповідними доказами, покладено на суб`єкта владних повноважень, враховуючи що таких доказів відповідачем не надано, керуючись ст.163 КАС України, просить вважати викладені у відзиві мотиви відповідача щодо відмови у задоволенні позовних вимог необґрунтованими і такими, що підлягають відхиленню.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце слухання справи. 
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Печінка П.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи в відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явилася, в резолютивній частині відзиву зазначила про слухання справи в відсутності представника.
Дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи з наступного.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян на встановлений порядок управління за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.    
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.  
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Судом встановлено що стосовно ОСОБА_1 було складено протокол №131 про адміністративне правопорушення від 26.03.2025 року(а.с.15) та постанову №б/н по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 31 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 . Згідно змісту постанови встановлено, що «23 березня 2025 року о 10 годин 00 хвилин громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , житель с. Перемилів, Чортківський р-н, Тернопільська область прибув в ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 під час звірки облікових даних було виявлено адміністративне правопорушення, а саме що громадянин ОСОБА_5 в супереч Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не перебуває на військовому обліку в ТЦК та СП з 23.01.1989 р. по 23.03.2025 р.
Частиною 2 ст. 26 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” зокрема передбачено, що громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Відповідно до пункту 3 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсутті або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Таким чином, громадянин ОСОБА_5 , здійснив правопорушення, яке вчинене в особливий період (особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-VII що набрав чинності з дня його опублікування в газеті «Голос України» від 18.04.2014 року №49, та порушив вимоги абз. 7 п.3. ч.1 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Враховуючи, що громадянин скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17 000 гривень 00 копійок(а.с.17). 
Позивач являється особою з інвалідністю третьої групи, загальне захворювання, довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №250399 від 11.10.2023 року, довідкою до акта огляду МСЕК виданого Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи серії АВ №0338414 від 23.10.2014 року, довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0815732 від 22.09.2017 року, довідкою до акта огляду МСЕК серії ААГ №480010 від 04.09.2021 року та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №433803 від 09.09.2021 року (а.с.8, 9, 10).
З листа Перемилівської гімназії Хоростківської міської ради Тернопільської області №02.01-12/08 від 16 січня 2025 року слідує, що ОСОБА_1 оператор котельні, оповіщений з розпорядженням та отримав на руки повістку №88 про виклик для уточнення військово-облікових даних 16.01.2025 року засвідчивши це власним підписом (а.с.12). 
Так, 17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014«Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.   
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі-підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.   
Зокрема, згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.      Відповідно до ч.ч. 1-3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.       Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.    
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.       Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. 
Відповідальність за ч.1 ст.210 КУпАП передбачена за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідальність за ч.3 ст.210 КУпАП передбачена за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.   
Суд звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел спрямований на ухилення від явки.       
Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.       
Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 357/10134/17 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. 
Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з частиною другою статті 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.   Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем правил військового обліку. Однак, незважаючи на вимоги КУпАП, всупереч ч. 2 ст. 77 КАСУ, відповідачем не представлено суду жодних належних доказів на підтвердження викладених у постанові обставин та спростування доводів позову, а також не представлено доказів, які підтверджують наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.    Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.      
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи військового квитка серії НОМЕР_1 виданого ІНФОРМАЦІЯ_8 від 28.11.1989 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 слідує, що в розділі «Прийняття на облік» наявний відбиток штампу Гусятинського РВК із підписом службової особи про прийняття на військовий облік(а.с.11), а з витягу Резерв +, в ОСОБА_1 наявна відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до завершення мобілізації (а.с.13-14).
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). 
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.   
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі Інструкція).     Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.     Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.      
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, з суворим дотриманням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, а в матеріалах справи відсутні належні докази, які б об`єктивно підтверджували факт порушення позивачем приписів ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП від 31 березня 2025 року слід скасувати, а провадження у справі закрити.
У силу вимог частини першої статті 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача за рахунок їх бюджетних асигнувань.
В позовній заяві позивач просить про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, посилаючись на те, що про існування оскаржуваної постанови від 31.03.2025 року він дізнався 16.08.2025 року. З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що слід поновити позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки строк звернення до суду з адміністративним позовом пропущений з поважної причини.
Керуючись ст.ст. 5, 9, 72-77, 139, 205, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом.
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , жителя АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), в інтересах якого діє адвокат Печінка Павло Володимирович (на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1047284 від 18.08.2025 року) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_6 №б/н від 31 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000,00 гривень – скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя      Елла МИТРАЖИК