Справа № 466/7176/25
Провадження № 1-кп/466/395/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

“30“ березня 2026 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючої – судді ОСОБА_1 
учасники провадження
секретар ОСОБА_2 
прокурор ОСОБА_3 
потерпіла ОСОБА_4 
законний представник потерпілого ОСОБА_5 
обвинувачена ОСОБА_6 
захисник ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальне провадження №12025140000000687 від 08.06.2025 про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Таврійськ, Новокаховського району Херсонської області, українки, громадянки України, з вищою медичною освітою, працюючої дитячим лікарем-анестезіологом у КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1», неодруженої, несудженої, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 ,
-у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, 
в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 08.06.2025 о 19:20 год, керуючи автомобілем марки «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у лівій смузі по вул. Шевченка у м. Львові в напрямку до центру міста зі швидкістю 55 км/год., поблизу будинку № 132 грубо порушила вимоги Розділу 1 п.п. 1.7, 1.10 (в частині визначення термінів «небезпека для руху», «пішохідний перехід»); Розділу 2 п.п.2.3 б), д); Розділу 12 п.12.4; Розділу 18 п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме : рухаючись із перевищенням максимально дозволеної швидкості на вказаній ділянці дороги, ОСОБА_8 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при проїзді нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1-5.38.2 ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.1 Дод.2 ПДР України, не переконалася що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу не зменшила швидкості автомобіля до повної зупинки, щоб переконатись, що на пішохідному переході немає пішоходів, в результаті чого здійснила наїзд на пішоходів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які переходили проїзну частину дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо по напрямку руху автомобіля.
В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої малолітній ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження: струс головного мозку, «усаднені рани тулуба», перелом дистального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки без зміщенням кісткових фрагментів, з якими госпіталізований у КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м. Львова» ВП «Лікарня святого Миколая». ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження: множинні переломи кісток склепіння та основи черепа, множинні переломи кісток лицевого скелета, субдуральний крововилив правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку, рани обличчя, перелом 4-го ребра праворуч, закритий перелом тіла правої ключиці, з якими її госпіталізовано до КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня святого Пантелеймона».
Таким чином, ОСОБА_8 керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , а також середньої тяжкості тілесні ушкодження малолітньому потерпілому ОСОБА_11 , вчинила злочин, передбачений за ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою винуватість у інкримінованому злочині визнала повністю. Дала показання про те, що у вказаний день та час рухалася автомобілем марки «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у лівій смузі по вул. Шевченка у м. Львові в напрямку до центру міста. Підвозила свою товаришку та колегу ОСОБА_12 на роботу в лікарню. Рухалася автомобілем в потоці машин. Почалася сильна злива, тому видимість була обмежена. Знаку «пішохідний перехід» не побачила через автобуси, які були у правій смузі. Пішоходів вона побачила в останню мить уже перед своїм автомобілем, різко загальмувала, але уникнути зіткнення не вдалося.
Після ДТП вона та ОСОБА_12 вийшли з машини і кинулися надавати першу медичну допомогу потерпілим. Вона надавала допомогу дитині, у якої була травмована і боліла нога. Просила перехожих викликати швидку медичну допомогу. ОСОБА_12 надавала першу допомогу жінці. Після того як дитину, ОСОБА_10 , забрала карета швидкої медичної допомоги вона стала допомагати ОСОБА_12 біля потерплої ОСОБА_9 допоки ту не забрала карета швидкої медичної допомоги. ОСОБА_12 поїхала разом з потерпілою, а вона залишилася на місці ДТП. Потому вона намагалася вживати заходи для того, щоб потерпілі не несли більшої шкоди крім тої, що вона заподіяла. Через ОСОБА_12 просила у сприянні в лікуванні та реабілітації потерпілих. Вона одразу пропонувала ОСОБА_13 грошову допомогу яку мала на той час, але він відмовився. Тому вона стала складати гроші на відшкодування збитків потерпілим. На даний час вона відшкодувала потерпілим частину суми яку вони просили. У скоєному щиро розкаюється, готова допомагати потерпілим у лікуванні та реабілітації.
Щодо заявленого цивільного позову зазначила, що готова відшкодувати потерпілим адекватну суму у компенсацію заподіяної моральної шкоди. 
Також обвинувачена повідомила, що крім основної роботи вона займається волонтерством - викладає тактичну медицину військовим на полігонах, їздить у зону наближену до бойових дій, має подяки від військових підрозділів.
Крім визнання вини обвинуваченою ОСОБА_8 , її винуватість у скоєнні даного злочину повністю і об`єктивно доводиться зібраними на досудовому слідстві і дослідженими судом письмовими доказами.
Відомості про дану ДТП надійшли на лінію 102 о 19:32год., зареєстровані у ВП №1 ЛРУП №1 ГУПН у Львівській області 08.06.2025р. о 20:14год.
Згідно протоколу огляду місця дорожньо–транспортної пригоди від 08.06.2025р. з додатками, зафіксовано місце ДТП, погодні умови - дощ, стан дорожнього покриття, дорожню розмітку і знаки, видимість елементів дороги, розташування автомобіля «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , його пошкодження. У схемі до протоколу огляду місця ДТП під умовною позначкою «2» позначено сліди речовини бурого кольору на мокрому асфальті, їх розмір. До протоколу долучена фототаблиця на якій зафіксовано місце ДТП, розташування транспортних засобів, пошкодження автомобіля Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 .
Зазначені у протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього погодні умови і дорожня розмітка відповідають даним фототаблиці.
Львівський РЦГМ надав відомості щодо погодних умов 08.06.2025р. з 19:00год. по 20:00год., коли спостерігалися метеорологічні явища І рівня небезпеки у виді грози, поривів вітру.
За висновком судово–медичної експертизи №200/25 від 15-16.07.2025р. згідно представлених медичних документів у потерпілого ОСОБА_10 , 2020р.н., виявлено: струс головного мозку, «усаднені рани тулуба», перелом дистального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів. Вказані ушкодження могли утворитись 08 червня 2025 року від контакту з виступаючими частинами транспортного засобу пересування з послідуючим падінням на тверду поверхню, тобто в час та за обставин, вказаних в постанові і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.
За висновком судово–медичної експертизи №204/25 від 15-17.07.2025р. згідно медичної карти стаціонарного хворого № 49342 та при огляді потерпілої ОСОБА_9 , 1988р.н. виявлено: множинні переломи кісток склепіння та основи черепу, множинні переломи кісток лицевого скелету, субдуральний крововилив правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку, рани обличчя, рана лівої повіки, перелом 4-го ребра праворуч, закритий перелом тіла правої ключиці, садна(пігментні плями) в ділянці лівої кисті та обох колінних суглобів. Вказані ушкодження могли утворитись 08 червня 2025 року від контакту з виступаючими частинами транспортного засобу пересування з послідуючим падінням на тверду поверхню, тобто в час та за обставин, вказаних в постанові і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.
За результатами судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/114-25/13752-ІТ від 01.07.2025р. на момент огляду робоча гальмова система, система рульового управління і система зовнішнього освітлення досліджуваного автомобіля Mini Cooper (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходяться в працездатному стані та можуть виконувати функції, передбачені конструкцією.
За результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №2696-Е від 27.06.2025р. на передній частині автомобіля марки Mini Cooper реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлені пошкодження, які є характерними для їх утворення внаслідок наїзду на пішоходів.
Наїзд автомобіля марки Mini Cooper реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відбувся на правій смузі проїзної частини вул.Шевченка (відносно напрямку руху автомобіля в сторону вул.О.Ковча) на пішохідному переході, позначеному дорожньою розміткою 1.14.2 додатку 2 ПДР України "Зебра". Додатком до висновку експерта є ілюстративна таблиця.
Згідно висновку комплексної судово-автотехнічної та судово-фототехнічної експертизи № КСЕ-19/114-25/13787 від 21.07.2025р. з врахуванням покадрового перегляду відеофайлів обставин і механізму розвитку ДТП було встановлено швидкість руху автомобіля Mini Cooper реєстраційний номер НОМЕР_1 перед моментом настання ДТП в межах 55км/год. В даній дорожній ситуації, при наданих на дослідження даних, водію ОСОБА_8 керуючій автомобілем Mini Cooper д.н.з. НОМЕР_1 необхідно було керуватись вимогами п.12.4 та 18.1 ПДР.
З технічної точки зору, при наданих на дослідження даних, в цій дорожній ситуації у водія ОСОБА_8 керуючої автомобілем Mini Cooper д.н.з. НОМЕР_1 була можливість запобігти настанню даної ДТП (наїзді на пішоходів), ця можливість обумовлювалася дотриманням вимог 18.1 ПДР та для отримання яких у неї не було завад технічного характеру
При наданих на дослідження даних, в цій дорожній ситуації у діях водія ОСОБА_8 керуючої автомобілем Mini Cooper д.н.з. НОМЕР_1 , є невідповідність вимогам п.12.4 і п.18.1 ПДР. Факт невідповідності дій водія ОСОБА_8 вимогам п.18.1 ПДР з технічної точки зору перебуває у причиновому зв`язку із настанням події ДТП.
Таким чином, вказаними письмовими доказами повністю підтверджується винуватість ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом і заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14 та середньої тяжкості тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_11 . Її дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження

Судом також був допитаний законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_11 – ОСОБА_13 , батько дитини та чоловік потерпілої ОСОБА_14 . Він очевидцем ДТП не був. Прийшов на місце події коли дружину та дитину було госпіталізовано до медичних закладів. Дружина тривалий час перебувала у лікарні, спершу 1 тиждень була в комі. Потім 2 тижні перебувала в штучній комі. Внаслідок отриманих травм дружині встановили 2-у групу інвалідності, у неї проблеми з координацією через пошкодження внутрішнього вуха, вставлена пластина на чолі, є багато швів на голові. Через це її обличчя змінилося і вона не хоче дивитися на себе у дзеркало. Дружина перенесла 4 операції. Після виписки з нейрохірургічного відділення дружина пройшла реабілітацію, внаслідок якої у неї почала відновлюватися робота правої руки. Також вона зверталася за допомогою до психотерапевта, оскільки перенесла сильний нервовий зрив, погіршився її психоемоційний стан.
Потерпіла дитина ОСОБА_15 внаслідок ДТП отримав перелом ноги, йому наклали гіпс. Після цього батько забрав дитину додому. Але більш негативним наслідком є втрата зв`язку з матір`ю, страх до дороги та автомобілів.
У зв`язку з тривалим перебуванням дружини в лікарні і необхідністю її реабілітації мати дружини змушена була звільнитися з роботи і приїхати до них помагати у догляді за їх трьома дітьми.
Також представник потерпілого ОСОБА_13 , повністю підтримавши заявлений цивільний позов пояснив, що на лікування та реабілітацію дружини витрачав власні заощадження. ОСОБА_8 пропонувала йому грошові кошти, але від допомоги на той час він відмовився. Зараз вони із ОСОБА_8 обговорюють питання відшкодування шкоди.
Судом була допитана і свідок ОСОБА_16 , яка дала показання про те, що ОСОБА_8 08.06.025р. близько 19год. підвозила її на роботу в лікарню. Почався сильний дощ і була погана видимість на дорозі. Вона побачила силует людини перед самим ударом. Одразу після зупинки машини вони з ОСОБА_8 вийшли з машини і підійшли до потерпілих. Як лікар, вона стала надавати першу допомогу жінці, яка була без свідомості і мала велику черепно-мозкову травму. Вона руками тримала скальп на голові потерпілої щоб зупинити кровотечу і вживала першочергові заходи для стабілізації жінки. В телефонному режимі повідомила лікарню про стан пацієнтки, її травми, просила забронювати томограф. ОСОБА_8 в цей час надавала допомогу дитині, а потім допомагала їй біля жінки. По приїзді карети швидкої допомоги свідок взяла на себе керівництво. Поїхала у кареті швидкої допомоги разом з потерпілою і помагала довезти пацієнтку до лікарні, де їх усі вже чекали. В межах 30-40хвилин все головне і КТ було зроблено та до 1 години часу пацієнтка вже була в операційній. У таких випадках найважливішим є надання медичної допомоги у першу годину. Після того як потерпілу жінку повезли в операційну вона повернулася на місце ДТП до ОСОБА_8 . І вона, і ОСОБА_8 постійно цікавилися станом потерпілої і її лікуванням, сприяли у забезпеченні медикаментами, бронюванні місця для реабілітації. Від запропонованої нею та ОСОБА_8 допомоги коли потерпіла перебувала в реанімації її чоловік відмовився.
Стосовно особи ОСОБА_8 свідок повідомила, що та є дитячим анестезіологом, відповідально ставиться до своєї роботи, бореться за здоров`я кожного пацієнта, а також надає волонтерську допомогу, навчаючи тактичній медицині бойових медиків.

Суд, вирішуючи питання покарання, зважає на припис ст.50 КК України, за яким покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватої, яка до кримінальної відповідальності притягається вперше, позитивну характеристику від Всеукраїнської Ради з Реанімації (Ресусцитації) та Екстренної Медичної Допомоги про високий професіоналізм ОСОБА_8 , її добровільну та безоплатну участь у навчанні військовослужбовців ЗСУ правилам надання невідкладної медичної допомоги в екстремальних умовах, подяки від бойових військових підрозділів та навчального центру підготовки підрозділів Національної гвардії України. Суд також приймає до уваги ставлення ОСОБА_8 до скоєного, її дії на місці ДТП, спрямовані на надання першої медичної допомоги потерпілим та намагання мінімізувати шкідливі наслідки ДТП.
Суд приймає до уваги і те, що наслідки дій обвинуваченої у виді отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_14 є менш тяжкі із визначених диспозицією ч.2 ст.286 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданої моральної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_8 слід обрати покарання у виді позбавлення волі на мінімально визначений санкцією ч.2 ст.286 КК України строк.
Суд погоджується з обґрунтуванням прокурора, з яким погодилися і потерпіла та законний представник малолітнього потерпілого, про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, та приймає рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, визначивши їй іспитовий строк та встановивши обов`язки, визначені ч.1 ст.76 КК України.
Щодо передбаченого ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, законодавець надав суду дискреційні повноваження на застосування такого додаткового покарання. 
Потерпіла та законний представник малолітнього потерпілого в суді висловилися про недоцільність позбавлення обвинуваченої права керувати транспортними засобами. З проханням не призначати таке додаткове покарання звернулася до суду і обвинувачена, аргументувавши його тим, що наявність такого права сприятиме у її волонтерській діяльності, можливості відвідування військових підрозділів.

У заявленому цивільному позові про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, потерпіла ОСОБА_9 просить стягнути з ОСОБА_8 на свою користь 2000000грн. та 18000грн. судових витрат, законний представник потерпілого ОСОБА_11 – ОСОБА_13 просить стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 500000грн. та 18000грн. судових витрат.
Обгрунтовують дані вимоги тяжкістю отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, тривалістю лікування, глибиною і тривалістю фізичних та моральних страждань, вимушеними змінами звичайного способу життя потерпілих.
Потерпілий ОСОБА_11 більше півтора місця був обмежений в пересуванні внаслідок перелому кісток лівої гомілки, терпів біль та дискомфорт. Для зменшення дискомфорту та відновлення функціональності гомілки потребує масажів, а в майбутньому - тривалої допомоги психолога.
Потерпіла ОСОБА_9 внаслідок отриманих в результаті ДТП травм більше місяця провела в реанімаційному відділенні, перебувала у стані невизначеності щодо подальшого життя, потребувала сторонньої допомоги у повсякденних побутових потребах, втратила можливість працювати і мати фінансову незалежність, змушена значний час приділяти фізичній реабілітації, що також несе за собою матеріальні витрати, у неї обмежено функціонує права рука. Вона зазнає постійних головних болів, погіршився її психоемоційний стан, виникає дратівливість і пригніченість, вона втратила близький зв`язок з найменшою дитиною. Вона стала інвалідом 2-ї групи. Моральні переживання продовжують тривати по даний час, ДТП повністю змінило її життя у всіх сферах, відбулися істотні вимушені зміни у її життєвих стосунках.
Заявлені позовні вимоги були повністю підтримані потерплою ОСОБА_9 , представником потерпілого ОСОБА_13 та їх представником ОСОБА_17 в суді.
У відзиві на позов захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_18 вважає позовні вимоги надмірно великими, необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені судом в повному обсязі. Звертає увагу на те, що на момент настання даної ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MINI Cooper» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 була застрахованою у ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», яка повідомлена про страховий випадок. На страховику лежить обов`язок відшкодування моральної шкоди потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у визначеному законом розмірі.
Також зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди входить до предмету доказування. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження обґрунтування заявленого розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди, не роз`яснено як саме був проведений обрахунок заявлених сум моральної шкоди. Звертає увагу на те, що обвинувачена щиро переживала за життя та здоров`я потерпілих, постійно цікавився станом їх здоров`я, вжила всіх можливих заходів свого впливу у сфері медицини України, щоб вони отримували якісне, вчасне, необхідне і дієве лікування та реабілітацію, всіма силами намагалася мінімізувати заподіяну внаслідок ДТП шкоду, пропонувала позивачам у якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти, від отримання яких у запропонованому обвинуваченою розмірі потерпілі відмовилися.

При вирішенні заявленого цивільного позову суд зважає на таке.
Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. 
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди неможливо її обчислити за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною.

На підтвердження вимог про відшкодування моральної шкоди крім висновків судово-медичних та інших експертиз, на яких грунтується обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину, потерпілими подані довідки про взяття їх на облік внутрішньо переміщених осіб, копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , копія свідоцтва про народження потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_9 від 09.10.205р. №184/25/10131/Р. Вказаним рішенням ОСОБА_9 з 03.10.2025р. встановлено 2-у групу інвалідності тривалістю на 2 роки. Інвалідність пов`язана з основним діагнозом - травмою голови, встановлено супутні діагнози та ускладнення основного діагнозу. Зафіксовано потребу особи у сторонньому догляді.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує пояснення потерпілої ОСОБА_9 та законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_13 . Суд також приймає до уваги і те, що на час постановлення вироку обвинуваченою ОСОБА_8 потерпілим відшкодовано моральну шкоду, яка не охоплюється страховою виплатою, малолітньому ОСОБА_19 в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 43872,20грн., та ОСОБА_9 в сумі 14000 доларів США, що еквівалентно 614210,80грн.
Суд вважає, що з врахуванням уже виплачених обвинуваченою ОСОБА_8 сум, стягнення з неї на користь потерпілої ОСОБА_9 400000грн. та на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_13 60000грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди відповідатиме принципами розумності, справедливості та співмірності.
Щодо стягнення витрат за надання представником потерпілих адвокатом ОСОБА_17 правничої допомоги у розмірі по 18000грн. на кожного потерпілого, суд вважає, що підстав для стягнення такої суми в користь кожного з потерпілих немає. Адвокатом було підготовлено єдиний позов в інтересах обох потерпілих, опис наданих послуг є ідентичним і підстав для подвійного стягнення вартості таких послуг немає.
Також з обвинуваченої слід стягнути в доход держави документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в загальній сумі 28637,88грн.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 у виді застави скасувати. Повернути заставу заставодавцеві.
Керуючись ст.ст.128,370,374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та обрати покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, визначивши їй іспитовий строк тривалістю 2(два) роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_13 , задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 400 000грн. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_13 , 60 000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 в доход держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в загальній сумі 28637,88грн., з яких 4 457,00грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/114-25/13752-ІТ від 01.07.2025р., 15 266,88грн. за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №2696-Е від 27.06.2025р., 8 914,00грн. за проведення комплексної судово-автотехнічної та судово-фототехнічної експертизи № КСЕ-19/114-25/13787 від 21.07.2025р.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 30.06.2025р. у виді застави у 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що становить 60560грн., скасувати.
Заставу в розмірі 60560грн., внесену за ОСОБА_8 01.07.2025р. ОСОБА_20 відповідно до платіжної інструкції №РТТН-К949-М721-М59М від 01.07.2025 року повернути заставодавцеві.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок складено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Копію вироку негайно вручити засудженій та прокурору.

  Суддя	  	 ОСОБА_21