РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2026 року 	м. Рівне	Справа №460/18903/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі – ГУ ПФУ в Київській області, відповідач), у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.09.2025 №172050007608 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;
зобов`язати відповідача призначити позивачу з 07.07.2025 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживала в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 07.07.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте відповідач відмовив у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення. Позивач зауважила, що проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування від 25.08.2025 №497, за змістом якої період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 3 роки 6 місяців 13 днів, а після цієї дати 2 роки 9 місяців, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Крім того, зазначила, що хоч вона з 17.07.1989 працювала в смт Володимирець, однак фактично кожного дня після роботи їздила за місцем свого зареєстрованого та фактичного місця проживання в с.Полиці Володимирецького (нині - Вараського) району Рівненської області, де і було її місце постійного проживання. Зауважила, що відповідачем не враховано, що смт Володимирець знаходиться на відстані 29-ти км від с.Полиці Володимирецького (нині - Вараського) району Рівненської області, а час у дорозі між цими двома населеними пунктами становить близько 30 хв. Таким чином, позивач доводить, що загальний період її проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки, а станом на час звернення до органу Пенсійного фонду – понад 6 років, при цьому, зарахований органом Пенсійного фонду стаж позивача становить понад 28 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи”. За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив їй в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. 
Ухвалою від 17.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачем відзиву.
Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період. Вік позивачки 54 років. На підставі розгляду заяви від 07.07.2025 та доданих до неї документів відповідачем відмовлено у призначенні пенсії, про що винесено рішення від 15.09.2025, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення. За наданими документами підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 (з 26.04.1986 по 31.08.1988) становить 2 роки 4 місяці 6 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку, загальний підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення (з 26.04.1986 по 31.08.1988, з 27.12.2022 по 25.08.2025) становить 5 років 0 місяців 5 днів. Не зараховано до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення період з 01.09.1988 згідно з довідкою № 497 від 25.08.2025, оскільки згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1989 позивач навчалася в м. Львів. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку, становить 26 років. Відповідач вважає, що при прийнятті спірного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , повторно виданого 11.01.2023 Рівненською обласною державною адміністрацією замість посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Згідно з довідкою від 25.08.2025 №497, виданою виконавчим комітетом Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області, позивач зареєстрована та проживає в с. Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області у період з 01.01.1986 по вересень 1988 року, з квітня 1989 року по серпень 1990 року та з 27.12.2022 по даний час. 
07.07.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Київській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Київській області від 15.09.2025 №172050007608 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення. Вік позивача 54 роки. Страховий стаж позивачки 28 років 8 місяців 8 днів. За наданими документами підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 (з 26.04.1986 по 31.08.1988) становить 2 роки 4 місяці 6 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку, загальний підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення (з 26.04.1986 по 31.08.1988, з 27.12.2022 по 25.08.2025) становить 5 років 0 місяців 5 днів. Не зараховано до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення період з 01.09.1988 згідно з довідкою № 497 від 25.08.2025, оскільки згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1989 позивач навчалася в м. Львів. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 26 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1989, оскільки в трудовій книжці відсутня дата закінчення навчання та дата видачі диплому. Для зарахування періоду навчання до страхового стажу необхідно надати диплом або уточнюючу довідку про період навчання та форму навчання, видану навчальним закладом на підставі первинних документів; період здійснення підприємницької діяльності згідно довідки № 178/130.4-03/25 від 24.06.2025, оскільки відсутня інформація про сплату внесків; період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2025 по 31.08.2025, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутня інформація про сплату внесків за вказаний період. Відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки не підтверджено проживання заявниці в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки. Право на пенсійну виплату позивач набуде 07.07.2034.
Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі – Закон №796-XII). 
Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років – на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, не може перевищувати 6 років.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі – Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: 
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні” (п. 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1).
Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).
Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 , видане 11.01.2023 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.
Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551, а також частиною третьою статті 65 Закону №796-ХІІ чітко визначено, що саме посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Відтак, надаючи особі посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення. 
Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: “…право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Враховуючи досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що видача позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) надає позивачу право користуватися пільгою на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбаченою ст. 55 Закону №796-XII, за умови проживання станом на 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років (абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII).
Разом з тим, вищевказане посвідчення не підтверджує факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.
Таким чином, наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) від 11.01.2023 серії НОМЕР_2 дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII, за умови підтвердження факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01.01.1993.
Суд встановив, що згідно з довідкою від 25.08.2025 №497 позивач фактично проживала в с. Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області у період з 26.04.1986 по вересень 1988 року, з квітня 1989 року по серпень 1990 року та з 27.12.2022 по 25.08.2025 (дата видачі довідки).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Полиці Володимирецького району Рівненської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.
Оцінюючи доводи відповідача щодо неможливості врахування до періоду проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення період з квітня 1989 року по серпень 1990 року, суд враховує таке.
У постанові від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23 Верховний Суд зазначив, що “…виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення, зокрема, у зв`язку із постійним проживанням в такій місцевості, з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини, суди попередніх інстанцій не здійснили перевірку факту постійного проживання позивача за місцем його реєстрації, а також не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи документам, зокрема, копії паспорту і трудової книжки ОСОБА_1, які можуть містити інформацію, що підтверджує або спростовує факт постійного проживання позивача в зоні радіоактивного забруднення”.
Таким чином, адміністративний суд при розгляді справ цієї категорії має здійснити перевірку факту постійного проживання позивача за місцем його реєстрації, а також надати належну оцінку наявним у матеріалах справи документам, зокрема, копії паспорту і трудової книжки, які можуть містити інформацію, що підтверджує або спростовує факт постійного проживання позивача в зоні радіоактивного забруднення.
Враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, суд зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
З матеріалів справи суд встановив, що позивач у період з 01.09.1988 по 21.06.1989 навчалася на денній формі навчання у Львівському середньому профтехучилищі №48, що підтверджується дипломом від 22.06.1989 серії НОМЕР_4 .
Суд зазначає, що період перебування особи (навчання, роботи) на території, яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території забрудненої зони.
Таким чином, період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення с. Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області з 01.09.1988 по 21.06.1989, який охоплюється довідкою органу місцевого самоврядування від 25.08.2025 №497, не узгоджуються з матеріалами судової справи щодо періоду навчання позивача у Львівському середньому профтехучилищі №48, а тому не підлягає врахуванню для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, оскільки він об`єктивно не підтверджує факту проживання позивача на території радіоактивного забруднення. 
При цьому, відсутні підстави для неврахування періоду проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення з 22.06.1989 по серпень 1990 року, який охоплюється зазначеною довідкою.
Крім того, згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_5 (дата заповнення 14.07.1989) №2 - №5, а також відомостями довідки від 21.12.2022 №21/1.1.16-13/06, виданої АТ «Державний ощадний банк України», позивач у період з 17.07.1989 по 19.02.1990 працювала у Володимирецькому відділенні №6564 Ощадного банку СРСР, а з 19.02.1990 по 03.08.1995 - у філії №026 Володимирецького відділення №6564 Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України. Вказане відділення знаходилося в смт (нині селище) Володимирець Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, яке розташоване на відстані 30-ти км від с. Полиці.
Таким чином, місце роботи позивача у період з 17.07.1989 по 03.08.1995 в смт Володимирець не виключає можливості її проживання в с. Полиці з огляду на близьку відстань між цими населеними пунктами.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 16.12.2025 у справі № 460/6098/24.
Трудова книжка серії НОМЕР_5 та довідка від 21.12.2022 №21/1.1.16-13/06 були у розпорядженні відповідача при прийнятті спірного рішення, а тому незарахування періоду з 17.07.1989 по серпень 1990 року, який охоплюється довідкою органу місцевого самоврядування від 25.08.2025 №497, до періоду проживання позивача на забрудненій території з підстав її навчання у м. Львові є необґрунтованим.
Встановлені обставини у своїй сукупності дають суду підстави вважати доведеним належними й допустимими доказами факт фізичного перебування позивача в с. Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області у періоди з 26.04.1986 по 31.08.1988 (2 роки 4 місяці 6 днів); з 22.06.1989 по серпень 1990 року (1 рік 1 місяць 11 днів); з 27.12.2022 по 25.08.2025 (2 роки 8 місяців), що в сукупності становить 6 років 1 місяць 17 днів, з яких 3 роки 5 місяців 17 днів проживання – станом на 01.01.1993, та дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за повні 2 роки проживання в такій зоні, але не більше 6 років.
Водночас, проживання позивача на території 3 зони гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 (незалежно від часу проживання в цей період) дає їй право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) при призначенні пенсії за віком.
Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, довідки органу місцевого самоврядування та записів трудової книжки, які підтверджують факт проживання позивача в період з моменту аварії на ЧАЕС по 25.08.2025 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3) понад 6 років, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (3 роки – початкова величина; 3 роки додатково за повних 6 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).
Отже, в досліджуваній ситуації за наданими органу Пенсійного фонду документами підтверджується право позивача на призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі її заяви від 07.07.2025 з підстав відсутності у неї необхідного періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення.
Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Київській області від 15.09.2025 №172050007608 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Вирішуючи спір в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, суд виходить з такого.
Частиною третьою статті 55 Закону №796-ХІІ визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 року.
При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).
Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років позивач набуває в 54 роки та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 54-го віку) 26 років. 
За змістом частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (07.07.2025) вона досягла віку 54 роки 2 місяці 3 дні та має страховий стаж понад 28 років. 
Отже в досліджуваній ситуації виконано умови для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Відтак, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач досягла пенсійного віку з урахуванням його зменшення на 6 років відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ – 06.07.2025, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відбулося 07.07.2025, то порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 07.07.2025.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч вимогам КАС України не довів правомірності рішення про відмову в призначенні пенсії. Натомість позовні вимоги підтверджені належними й допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню повністю.
Враховуючи результати судового розгляду справи, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 139 КАС України суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 15.09.2025 №172050007608 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, починаючи з 07.07.2025.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Андрія Саєнка,10, м. Фастів, Фастівський р-н, Київська обл., 08500. ЄДРПОУ/РНОКПП 22933548) 
Повний текст рішення складений 23 квітня 2026 року.

Суддя       Н.О. Дорошенко