Справа № 127/35125/25
Провадження № 22-ц/801/605/2026
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	Справа № 127/35125/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання права власності в порядку спадкування, 
Рішення ухвалила суддя Романюк Л. Ф.
Рішення ухвалено об 11:05 в м. Вінниця
Повне судове рішення складено 23 грудня 2025 року,

встановив:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що її чоловік ОСОБА_2 у судовому порядку відстоював своє право на пенсію. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 120/5794/20-а ухвалено: визнати протиправними дії і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 , виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 74 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправними дії і зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 05 березня 2019 року, виходячи зі 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 120/4372/21-а ухвалено: визнати протиправними дії і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01 квітня 2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_2 , виходячи із 74 % грошового забезпечення, на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 березня 2021 року № ХЛ48146, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, у відповідності до вимог статтей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та положень постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішень суду Головним управлінням Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , в результаті чого перед ним утворилася заборгованість з виплати пенсії в загальному розмірі 168 599,72 грн., а саме: 12 953,80 грн. – за рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 120/5794/20-а; 155 645,92 грн. – за рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 120/4372/21-а.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.
Станом на дату смерті в Управлінні Пенсійного фонду рахується перед ним загальна заборгованість з виплати пенсії в розмірі 168 599,72 грн., яка не була йому виплачена до дати смерті.
Вона подала до Управління пенсійного фонду заяву встановленого зразка, в якій, відповідно до вимог ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» просила виплатити їй пенсію чоловіка ОСОБА_2 , яка залишилася ним неодержаною у зв`язку з його смертю, в загальному розмірі 168 599,72 грн.
Проте листом за вихідним номером 0200-0405-8/114384 від 01 жовтня 2025 року відповідач відмовив у здійсненні такої виплати, обґрунтовуючи це тим, що відповідна заява нею подана в строк, що перевищує 6 місяців від дати смерті пенсіонера.
Вона не звернулася у визначений статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» строк до Управління Пенсійного фонду із заявою про виплату суми пенсій, що підлягала виплаті ОСОБА_2 і залишилася ним неодержаною у зв`язку із його смертю, а тому заборгованість з виплати пенсії в розмірі 168 599,72 грн. входить до складу спадщини та має бути стягнута на її користь у відповідності до приписів ст. 1227 ЦК України, ч. 3 ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З урахуванням таких обставин вона просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на заборгованість з неодержаної її чоловіком ОСОБА_2 пенсії у сумі 168 599,72 грн., яка була нарахована на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 120/5794/20-а та від 15 червня 2021 року у справі № 120/4372/21-а, у зв`язку з його смертю; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на її користь в порядку спадкування за законом заборгованість в розмірі 168 599,72 грн. неодержаної ОСОБА_2 пенсії, яка була нарахована на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 120/5794/20-а та від 15 червня 2021 року у справі № 120/4372/21-а.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на заборгованість з неодержаної її чоловіком ОСОБА_2 пенсії в розмірі 168 599,72 грн., яка була нарахована на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 120/5794/20-а та від 15 червня 2021 року у справі № 120/4372/21-а, у зв`язку з його смертю.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 в сумі 168 599,72 грн. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1686,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Зазначив, що на його думку рішення суду підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене із порушенням матеріальних та процесуальних норм права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, яким не надано належної оцінки характеру обставин, що мають вирішальне значення для розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду № 120/5794/20-а та № 120/4372/21-а, нараховано ОСОБА_2 кошти в загальній сумі 168 599,72 грн.
Відповідач вважає, що дана справа мала би розглядатися по нормах КАС України окружним адміністративним судом.
Головним управлінням надано роз`яснення позивачу щодо процедури виконання рішень суду після смерті позивача у справі. Кошти, які нараховані на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду в сумі 168 559,72 грн. включено до реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України. Заборгованість мала бути виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону № 2262 встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Виплата коштів на виконання рішень суду проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.
Головним управлінням сформовано потребу у бюджетних коштах, оскільки бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення (ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України) шляхом обліку вказаної заборгованості в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Отже, Головним управлінням вжито всіх можливих заходів у відповідності до чинного законодавства щодо виконання судових рішень на користь стягувача, тобто, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.
За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження.
Неотримання донарахованих коштів позивачу відбулося не з вини відповідача, а через брак коштів на виконання рішень суду, що проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат
Відповідач вважає, що рішення суду відображає виключно позицію позивача, що свідчить про його однобічність та упередженість, а відтак підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказала, що її доводи вважає необґрунтованими і такими, що не базуються на нормах матеріального права, суперечать правовій позиції Верховного Суду. На її думку рішення суду ухвалене у відповідності з нормами матеріального права, з дотриманням норм процесуального права та є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Представник відповідача Головного управління ПФУ у Вінницькій області – Діхтяр Я. І. у судове засідання не з`явився, надіслав заяву, якою просить розглянути справу за його відсутності і рішення у справі прийняти відповідно до вимог чинного законодавства.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/5794/20-а та № 120/4372/21-а адміністративні позови ОСОБА_2 до ГУ ПФ України у Вінницькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено (а. с.13-17, 18-22).
На виконання даних рішень суду, відповідачем було здійснено перерахунок ОСОБА_2 пенсії, в результаті чого перед останнім утворилась заборгованість з виплати пенсії в розмірі 168 599,72 грн.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 08 травня 1979 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_4 (а. с. 11). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , актовий запис № 287 від 04 вересня 2024 року (а. с. 12).
Згідно відповіді Теплицької державної нотаріальної контори № 293/01-16 від 23 жовтня 2025 року, в провадженні державного нотаріуса Теплицької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 19/2025 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає (а. с. 27).
З листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 0200-0405-8/114383 від 01 жовтня 2025 року вбачається, що батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені в рішеннях суду суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а. с. 23).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що за життя ОСОБА_2 оскаржував дії ГУ ПФУ у Вінницькій області, були ухвалені рішення судів, що набрали законної сили, він набув право отримання 168 599,72 грн. пенсійних виплат, які залишилися ним не одержаними, його дружина – позивач у справі, успадкувала належні спадкодавцю ОСОБА_2 суми пенсії, відповідно до положень статті 1227 ЦК України.
Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.
Статтею 41 Конституції України і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майно, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини 2).
За правилами статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).
За змістом статтей 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України визначено, що складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства у об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Порядок виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера врегульований статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частин 1-3 цієї статті суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Отже, цими законами визначений спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежуючи право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Положеннями цих законів визначено подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. 
Так, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо вони у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості, вона переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Таке узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 та від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.
У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначено про те, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. 
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом частини третьої статті 12 і частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
За правилами статті 77 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами 1-2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінені на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції встановив, що рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 120/5794/20-а та від 15 червня 2021 року у справі № 120/4372/21-а, які ухвалено за життя спадкодавця ОСОБА_2 , та набрали законної сили, визнано протиправними дії і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 , виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 74 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії і зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 05 березня 2019 року, виходячи зі 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум; а також визнано протиправними дії і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01 квітня 2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_2 , виходячи із 74 % грошового забезпечення, на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 березня 2021 року № ХЛ48146, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, у відповідності до вимог статтей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та положень постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
З огляду на встановлене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції в тому, що ОСОБА_1 успадкувала належну спадкодавцю – її чоловікові ОСОБА_2 , суму пенсії, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, а тому заявлена нею вимога про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду є ефективною в розрізі поновлення порушених спадкових прав.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця за законом, на отримання належного їй спадкового майна – пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою ним за життя.
Доводи апеляційної скарги в тому, що справа мала би розглядатися за нормами КАС України окружним адміністративним судом, згідно вимог частини 1 статті 5 і частини 1 статті 19 КАС України, спростовуються таким.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Статтею 19 КАС України у пункті 1 частини 1 визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:  у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У даній справі спір між сторонами виник з приводу захисту іншим позивачем – спадкоємцем ОСОБА_2 – його дружиною ОСОБА_1 свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії, яка належала спадкодавцю за життя, тому цей спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2024 року в справі № 461/5878/22 (провадження № 61-10302св23).
Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тому, що рішення суду відображає виключно позицію позивача, що свідчить про його однобічність та упередженість, тому є таким, що підлягає скасуванню, оскільки така позиція позивача узгоджується із вимогами норм матеріального права, а міркування відповідача щодо однобічності й упередженості рішення суду, є надуманими, не підтверджені належними доказами та не відповідають встановленим судом обставинам справа і вимогам матеріального й процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги є також безпідставними та спростовуються викладеним у цій постанові суду. Також у спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії, не позбавляє його спадкоємця можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії, оскільки у розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, у зв`язку з тим, що його спадкоємець не звернулася за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, тому ця сума переходить у спадщину, яку спадкоємець може отримати як спадщину.
З урахуванням встановлених обставин справи, правовідносин, які випливають із встановлених обставин та правових норм, застосованих до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість і законність рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:	М. В. Матківська  	
Судді:	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник   	

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2026 року