Справа № 320/61018/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернулася Державна судова адміністрація України з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу, винесену у виконавчому провадженні від 29.09.2025 ВП № 75818336 про накладення штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач, з покликанням на фактичні обставини справи, зазначає, що вимогою державного виконавця від 25.07.2025 ВП № 75818336, було зобов`язано ДСА України повідомити про стан виконання рішення вищезазначеного рішення суду. У свою чергу, ДСА України листом від 14.08.2025 повідомила відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 420/26137/23 у спосіб визначений у рішенні є об`єктивно неможливим. Також у листі висловлено прохання утриматися від накладення штрафів на ДСА України. ДСА України наголосила, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 420/26137/23 можливо виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України визначеної (перерахованої) суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя". Крім того, вищезазначеним листом ДСА України роз`яснила, що бюджетні кошти програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" розподілені повністю між судами та територіальними управліннями. Однак, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не врахував наданої відповіді та наклав штраф на ДСА України.
Позивач вважає, що виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 420/26137/23 повинно здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" Державною казначейською службою України.
Також позивач вказує, що ДСА України листом від 14.08.2025 повідомила відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 420/26137/23 у спосіб визначений у рішенні є об`єктивно неможливим. Також у листі висловлено прохання утриматися від накладення штрафів на ДСА України. Законом № 1404-VIII передбачено застосування штрафних санкцій до боржника виключно за умови невиконання без поважних причин вимог, викладених у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконання даного рішення суду у порядку, визначеним рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 420/26137/23, є неможливим, оскільки дане рішення є рішенням зобов`язального характеру, а відповідно до норм законодавства виконання вказаного рішення можливе шляхом списання конкретної суми коштів зі спеціально визначених рахунків боржника. Незважаючи на наявність поважних причин, 29.09.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП № 75818336 про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу в розмірі 10 200 гривень. Отже, як стверджує позивач, у державного виконавця не було жодних підстав для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу на Державну судову адміністрацію України, так як рішення не виконано з поважних причин. Позивач вважає, що виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання. 
Зазначене, на думку позивача, свідчить про протиправність дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо накладення штрафу на ДСА України та про незаконність постанови вказаного державного виконавця від 29.09.2025 ВП № 75818336 про накладення штрафу.
Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу, винесену у виконавчому провадженні від 29.09.2025 ВП № 75818336 про накладення штрафу.
Разом із позовом позивачем надано до суду платіжну інструкцію №573 від 06.10.2025 року про сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 року передано адміністративний позов № 320/61018/25 за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.
28.01.2026 року справа №320/61018/25 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2026 року дана справа передана на розгляд судді Вовченко О.А.
Згідно супровідного листа від 19.01.2026 року разом із яким справа №320/61018/25 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду судовий збір, сплачений згідно платіжного документу №573 від 06.10.2025 року зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.
Ухвалою суду від 02.02.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі.
06.02.2026 року (вх.№ ЕС13742/26) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Відділ вважає вимоги, викладені в позові, безпідставними та необґрунтованими.
Відповідач вказує, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 75818336 з примусового виконання виконавчого листа № 420/26137/23 від 24.07.2024 виданого Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Івано-Франківській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 17 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі: на 01 січня 2022 - 2481 гривень та на 01 січня 2023 року - 2684 гривень. 19.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою роз`яснено боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копію постанови скеровано боржнику до виконання до електронного кабінету ЄСІТС. Цією постановою зобов`язано боржника невідкладно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Згідно частин 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, -протягом трьох робочих днів). Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. 
Як вказано у відзиві, з огляду на те, що станом на 12.09.2025 боржником не здійснено жодних заходів направлених на виконання рішення суду, а відтак рішення суду залишається не виконаним без поважних підстав, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 5100 грн. Даною постановою боржнику надано повторно десятиденний термін для виконання рішення суду. Станом на 29.09.2025 рішення суду залишається не виконаним. Ураховуючи викладене, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», 29.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 10200 грн. Копію постанови скеровано боржнику до виконання до електронного кабінету ЄСІТС.
Відповідач зазначає, що основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. При цьому застосування такого заходу реагування, як винесення постанови про накладення штрафу, є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. 
Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування державним виконавцем є саме обов`язком, а не можливістю, і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Крім того, у відзиві зазначено, що СА жодного разу не повідомляла державного виконавця про початок виконання рішення суду, як у частковому, так і у повному обсязі. Відсутність таких повідомлень свідчить про бездіяльність боржника щодо виконання судового рішення. Від часу відкриття виконавчого провадження минув один місяць, протягом якого боржник не виконав своїх обов`язків, передбачених рішенням суду, а також не вжив жодних заходів, що свідчили б про наміри або плани щодо подальшого виконання рішення. У зв`язку з цим державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника. Зазначені дії відповідають вимогам статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення, оскільки невиконання рішення без поважних причин ставить під загрозу права та законні інтереси стягувача. Таким чином, як стверджує відповідач, поведінка боржника свідчить про умисне ухилення від виконання рішення суду та відсутність наміру виконувати свої обов`язки, що обґрунтовує застосування відповідних заходів реагування з боку державного виконавця.
Відповідач вважає, що листи боржника до Комітету Верховної Ради України за своїм змістом стосувались судових рішень про стягнення суддівської винагороди з посиланням на бюджет 2020 року та заходи, які стосувались періоду запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVІD19, та жодним чином не пов`язані з обставинами справи № 420/26137/23 за позовом про фінансування виплат ОСОБА_1 суддівської винагороди. Крім того, листування ДСА України стосувалось також інших виплат за судовими рішеннями, зокрема, виплат працівникам Служби судової охорони. За таких умов відповіді Міністерства фінансів України на рівні заступників міністра не є підставами для звільнення боржника від відповідальності за невиконання судового рішення. Таким чином, боржник своїми діями фактично намагається відволікти увагу від власної бездіяльності щодо невиконання рішення суду та уникнути належного виконання своїх обов`язків.
ДСА України не надала жодних доказів звернення з бюджетним запитом або поданням до Вищої ради правосуддя, у якому було б передбачено включення недоплаченої суддівської винагороди ОСОБА_1 . Відповідач вважає, що сам факт існування спеціальної бюджетної програми не є безумовною підставою для невиконання судового рішення та звільнення Державної судової адміністрації України від юридичної відповідальності за бездіяльність.
Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову Державної судової адміністрації України.
У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням вищевикладеного, судом вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження. 
Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №420/26137/23, яке набрало законної сили 06.06.2024 року, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії, визнано протиправною бездіяльність Держаної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Держаної судової адміністрації України в Запорізькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 1 січня 2021 року по 16 червня 2022 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень та на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень, визнано протиправною бездіяльність Держаної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Держаної судової адміністрації України в Івано-Франківської області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 за період з 17 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень, зобов`язано Держану судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Держаної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 1 січня 2021 року по 16 червня 2022 року включно, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі: на 01 січня 2021 - 2270 гривень та на 01 січня 2022 року - 2481 гривень, зобов`язано Держану судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Івано-Франківській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 17 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі: на 01 січня 2022 - 2481 гривень та на 01 січня 2023 року - 2684 гривень, зобов`язано Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів, зобов`язано Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 1 січня 2022 року по 16 червня 2022 року включно, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів, зобов`язано Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 17 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів, зобов`язано Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 1 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів, відмовлено в іншій частині позовних вимог.
24.07.2024 року Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/26137/23 видано виконавчі листи.
19.08.2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75818336 з примусового виконання виконавчого листа № 420/26137/23 про зобов`язання Держаної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Івано-Франківській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 17 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі: на 01 січня 2022 - 2481 гривень та на 01 січня 2023 року - 2684 гривень.
Вимогою державного виконавця від 25.07.2025 року ВП № 75818336, було зобов`язано Державну судову адміністрацію України повідомити про стан виконання рішення вищезазначеного рішення суду.
14.08.2025 року Державною судовою адміністрацією України направлено на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства України листа №10-16598/25 «Про вимогу державного виконавця», в якому зазначено, що виконання рішення суду можливо лише за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. 
У листі вказано, що ДСА України листами від 30.04.2024 № 11-10400/24, від 22.07.2024 № 11-14862/24 та від 11.10.2024 № 11-19998/24 неодноразово зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» на суми 1 318,0 млн гривень, 1 428, 43 млн гривень та 1 502,98 млн гривень відповідно. Однак Міністерством фінансів України у листах від 10.05.2024 № 1-20279/24, від 06.08.2024 № 1-30431/24, від 24.10.2024 № 1-39504/24 зазначені пропозиції не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.
Також, у листі зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» затверджені видатки розмірі 10,0 млн гривень, що розподілені між судами, органами та установами системи правосуддя. ДСА України 02.01.2025 затверджений кошторис на 2025 рік Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» у сумі 23,4 тис гривень. При цьому, рівень забезпечення потреби апеляційних і місцевих судів, органів та установ в системі ДСА України у фінансових ресурсах на 2025 рік за напрямком «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» складає 0, 6%. З огляду на зазначене, ДСА України листами від 03.02.2025 № 11-2404/25, від 06.03.2025 № 11-4566/25, від 07.04.2025 № 11-6770/25, від 12.05.2025 № 11-9437/25, від 17.06.2025 № 11-12026/25 та від 16.07.2025 № 11-14135/25 звернулась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» на суми 1 495,2 млн гривень, 1 503, 6 млн гривень, 1 525, 2 млн гривень, 1 538,6 млн гривень, 1 551,6 млн гривень та 1568,6 млн гривень відповідно. У відповідь Міністерство фінансів України листами від 17.02.2025 № 08020-01- 2/5032, від 02.04.2025 № 08020-09-6/9609, від 30.04.2025 № 08020-09-6/12329, від 28.05.2025 № 08020-09-6/15313 та від 30.07.2025 № 08020-09-6/21433 повідомило, що у період продовження дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації територіальної оборони та захисту населення і позиція Мінфіну з порушеного питання є не змінною.
Ураховуючи викладене та з покликанням на постанову Верховного суду від 31.05.2021 № 560/594/20, у листі вказано, що ДСА України в межах своїх повноважень вживає всіх необхідних заходів, спрямованих на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №420/26137/23, тому просимо утриматися від накладення штрафів на ДСА України у зв`язку з відсутності відповідного фінансування.
29.09.2025 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною прийнято постанову ВП №75818336 про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу у розмірі 10200 грн за невиконання судового рішення у справі № 420/26137/23.
Даною постановою встановлено, що з огляду на те, що станом на 12.09.2025 боржником не здійснено жодних заходів направлених на виконання рішення суду, а відтак рішення суду залишається не виконаним без поважних підстав, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 5100 грн. Даною постановою боржнику надано повторно десятиденний термін для виконання рішення суду. Станом на 29.09.2025 рішення суду залишається не виконаним.
Позивач, не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.
У Рішенні від 26.06.2013 р. № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 р. №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 р. взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в п.43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч.2 ст.18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;
6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". 
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Згідно з ч.1 ст.63 Закону України “Про виконавче провадження” за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч.2 ст.63 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.75 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу вказаних норм вбачається, що на момент прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 р. по справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 р. по справі № 360/4705/20 та по справі № 360/4708/20.
Судом встановлено, що підставою для застосування до позивача штрафу слугувало те, що станом на 29.09.2025 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №420/26137/23, яке набрало законної сили 06.06.2024 року, залишається не виконаним.
Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №420/26137/23, яке набрало законної сили 06.06.2024 року, зокрема, зобов`язано Держану судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальне управління Держаної судової адміністрації України в Івано-Франківській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 17 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі: на 01 січня 2022 - 2481 гривень та на 01 січня 2023 року - 2684 гривень
У листі від 14.08.2025 року №10-16598/25 «Про вимогу державного виконавця» Державна судова адміністрація України як на підставу для неможливості виконання вказаного рішення покликається на те, що порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого органу, а у разі відсутності у ньому відповідних призначень – за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень.
Абзацом десятим пункту 25 Порядку № 845 визначено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється виключно за цією програмою. Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.
В той же час, суд зазначає, що рішення суду по справі №420/26137/23 з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження №75818336 не є рішенням про стягнення виконання якого здійснюється відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та вищевказаного Порядку №845.
У листі від 14.08.2025 року №10-16598/25 «Про вимогу державного виконавця» Державна судова адміністрація України також вказує про виконання рішення суду від 25.01.2024 у справі №420/26137/23 можливо лише за рахунок коштів бюджетної програми 0501150.
Позивачем до суду та відповідачу було надано численні звернення та відповіді Міністерства фінансів України на них щодо збільшення видатків Державного бюджету України на 2024 рік за КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» на 1 428,43 млн грн на виконання судових рішень і повідомляє.
Зокрема, у листі від 17.02.2025 року №08020-01-2/5032 вказано, що Державній судовій адміністрації України у Державному бюджеті України на 2025 рік за бюджетною програмою за КПКВК 0501150 встановлено обсяг видатків на забезпечення виконання рішень судів на працівників органів та установ системи правосуддя в сумі 10,0 млн гривень. користь суддів. Водночас, зазначено у листі, виконання рішень судів здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, у порядку черговості надходження виконавчих документів до органів Казначейства.
Верховний Суд у постановах від 07.10.2020 року у справі №822/743/16, від 27.02.2023 року у справі №340/6875/21, від 29.05.2025 року у справі №580/3002/23 зазначив, що у віданні Державної судової адміністрації України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання рішень судів - КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, призначена саме для таких цілей. 
Таким чином, судові рішення, які передбачають виплату на користь суддів коштів, здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів суддів та працівників органів і установ системи правосуддя.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність поважних причин, що перешкодили Державній судовій адміністрації України станом на дату прийняття оскаржуваної постанови з незалежних від нього самого причин виконати рішення суду у справі №420/26137/23, які нівелюють висновки державного виконавця про наявність правових підстав для притягнення боржника до відповідальності у виконавчому провадженні у вигляді штрафу.
За такого правового регулювання та обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.
Вказана правова позиція відповідає висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а.
Також Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а, №826/721/16) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами те, що позивачем були порушені приписи законодавства України.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу, винесену у виконавчому провадженні від 29.09.2025 ВП № 75818336 про накладення штрафу – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу, винесену у виконавчому провадженні від 29.09.2025 ВП № 75818336 про накладення штрафу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020, код ЄДРПОУ 26255795) .
Відповідач: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 00015622)

Суддя О.А. Вовченко