Справа № 472/836/25

Провадження №2/472/66/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 лютого 2026 року селище Веселинове 
Миколаївської області  

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
з участю секретаря 
судового засідання - Дівульської А.В.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у с-щі Веселинове Миколаївської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В позовній заяві позивач зазначив, що 07 червня 2021 року між АТ "КРЕДОБАНК" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ПКК/101826, за умовами яких відповідачу надано кредитні кошти у вигляді ввстановленого кредитного ліміту до 200 000 гривень, які він зобов`язався повернути Кредитодавцю до 06.06.2024 року та сплатити проценти за користування ними в розмірі 30% річних. Кредитодавець на виконання умов Договору позики надав ОСОБА_2 грошові кошти. Проте позичальник своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2025 року становить 67 700,23 гривні, з яких: 13 308,45 гривень - сума заборгованості за строковим тілом кредита, 16 598,55 гривень - сума заборгованості за простроченим тілом кредита, 15 991,46 гривень - сума заборгованості за простроченими процентами, 21 801,77 гривень - сума заборгованості за строковими процентами.
08 листопада 2023 року між АТ "КРЕДОБАНК" та ТОВ "ФК "МАРИН-ФІНАНС" (після зміни найменування ТОВ "ФК "Аксіліум-Фінанс" укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив АТ "КРЕДОБАНК" за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № ПКК/101826 від 07 червня 2021 року.
За наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь загальну заборгованість за наданим кредитом в розмірі 67 700,23 гривні, судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 гривень.
В судовому засіданні представник позивача Альховська І.Б. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві, та не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання: 05.11.2025 року, 12.12.2025 року та 17.02.2026 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулись до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, про причини неявки не повідомив суд, відзиву на позовну заяву чи заперечення щодо позову до суду не подав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;  відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 07 червня 2021 року між АТ "КРЕДОБАНК" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ПКК/101826, що підтверджується копією зазначеного договору. Кредитний договір підписано власноручно відповідачем.
Згідно з кредитним договором, основними умовам кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. За умовами договору відповідачу надано кредитні кошти у вигляді ввстановленого кредитного ліміту до 200 000 гривень, які він зобов`язався повернути Кредитодавцю до 06.06.2024 року та сплатити проценти за користування ними в розмірі 30% річних.
08 листопада 2023 року між АТ "КРЕДОБАНК" та ТОВ "ФК "МАРИН-ФІНАНС" (після зміни найменування ТОВ "ФК "Аксіліум-Фінанс" укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив АТ "КРЕДОБАНК" за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № ПКК/101826 від 07 червня 2021 року, що підтверджується копією договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників.
На думку позивача відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2025 року становить 67 700,23 гривні, з яких: 13 308,45 гривень - сума заборгованості за строковим тілом кредита, 16 598,55 гривень - сума заборгованості за простроченим тілом кредита, 15 991,46 гривень - сума заборгованості за простроченими процентами, 21 801,77 гривень - сума заборгованості за строковими процентами.
Також судом встановлено, що зазначений вище кредитний договір не оскаржений і є чинним.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Первісний кредитор обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку відповідача. Вказане відповідачем не спростовано.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідачем ОСОБА_2 власноручно було підписано кредитний договір № ПКК/101826 від 07 червня 2021 року.
Таким чином, з відповідачем було погоджено всі істотні умови кредитування.
Згідно з витягом з Реєстру боржників до договору факторингу та розрахунку заборгованості сума заборгованості відповідача за кредитним договором № ПКК/101826 від 07 червня 2021 року станом на 28.03.2025 року становить 67 700,23 гривні, з яких: 13 308,45 гривень - сума заборгованості за строковим тілом кредита, 16 598,55 гривень - сума заборгованості за простроченим тілом кредита, 15 991,46 гривень - сума заборгованості за простроченими процентами, 21 801,77 гривень - сума заборгованості за строковими процентами.
Вказані докази не спростовані відповідачем і на думку суду є достатніми на підтвердження розміру боргу відповідача за кредитними договорами.
При цьому, судом встановлено, що за вказаним кредитним договором відповідачу було нараховано проценти поза межами строку кредитування.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
З наведених обставин справи вбачається, що зі змісту договору позики, сторони уклали в електронній формі договір про надання кредиту зі сплатою процентів за користування ним та погодили строк користування кредитом до 06.06.2024 року.
Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після 06.06.2024 року Товариство не має права на нарахування процентів передбачених договором, а має право на отримання грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Проте вимог про стягнення заборгованості з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено.
Таким чином, всупереч зазначеним нормам матеріального права позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитом після спливу строку кредитування.
Розмір заборгованості за процентами в межах строку кредитування (з 09.11.2023 року до 06.06.2024 року) включно становить 5 176 гривень (29 907 гривень х 30%)/100% х 53 дні /365) + 29 907 гривень х 30%)/100% х 158 дні /366).
Таким чином загальна сума процентів в межах строку кредитування становить 21 167, 46 гривень (15 991,46 гривень + 5 176 гривень).
Отже, внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилася загальна заборгованість позичальника перед позивачем як правонаступником первісного кредитора, яка становить 51 074 гривні 46 копійок, з яких: 13 308,45 гривень - сума заборгованості за строковим тілом кредиту, 16 598,55 гривень - сума заборгованості за простроченим тілом кредиту, 21 167, 46 гривень - сума заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. 
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1 827,51 гривня судового збору (51 074,46 гривень х 2 422,40 гривень) / 67 700,23 гривні). 
Крім того, представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 гривень.
Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджується договором про надання правової допомоги від 24.01.2025 року, матеріалами цивільної справи, актом наданих послуг від 27.01.2025 року. Відповідно до вказаних документів розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 6 000 гривень.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, враховуючи, що позов задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 4 526,52 гривні витрат на професійну правничу допомогу (51 074,46 гривень х 6 000 гривень) / 67 700,23 гривень).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аксіліум-Фінанс" (юридична адреса: 79026, м. Львів, вул. Академіка Лазаренка Є., буд. 4, каб. 4, код ЄДРПОУ 43231894) заборгованість за кредитним договором № ПКК/101826 від 07.06.2021 року станом на 31.05.2025 року в розмірі 51 074 (п`ятдесят одна тисяча сімдесят чотири) гривні 46 (сорок шість) копійок, з яких: 13 308,45 гривень - сума заборгованості за строковим тілом кредиту, 16 598,55 гривень - сума заборгованості за простроченим тілом кредиту, 21 167, 46 гривень - сума заборгованості за процентами; та стягнути судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 51 (п`ятдесят одна) копійка; та стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 526 (чотири тисячі п`ятсот двадцять шість) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або з дати складення повного тексту заочного рішення суду).
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення (або в день складення повного заочного рішення суду), має право на поновлення пропущеного строку, на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, а в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 25 лютого 2026 року.

Суддя Веселинівського районного суду 
Миколаївської області Л.О. Орленко