КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2026 року м. Київ справа №320/58873/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманої 23.04.2024 року травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 22.08.2024 і по теперішній час у відповідності до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України№168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманої 23.04.2024 року травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 22.08.2024 і по теперішній час у відповідності до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України№168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за останньою займаною посадою за час стаціонарного лікування з 22.08.2024 року і по теперішній час відповідно до абзацу 2 пункту 9 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за останньою займаною посадою за час стаціонарного лікування з 22.08.2024 року і по теперішній час відповідно до абзацу 2 пункту 9 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є військовослужбовцем відповідної військової частини, що підтверджується записом у військовому квитку. Позивач стверджує, що під час виконання бойового завдання отримав поранення, після чого продовжує перебувати на стаціонарному лікуванні. Позивач посилається на те, що починаючи з серпня 2024 року грошове забезпечення та додаткова винагорода нараховувалися йому у неповному розмірі. З метою врегулювання зазначених обставин позивач подав рапорт до відповідача із проханням передати відповідні накази до фінансового відділу військової частини та забезпечити виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за період лікування після отриманого поранення, починаючи з 22.08.2024, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168. У відповіді, наданій відповідачем, зазначено, що виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди за спірний період можлива після надання документального підтвердження необхідності тривалого стаціонарного лікування, зокрема відповідних довідок Військово-лікарської комісії (ВЛК). При цьому у відповіді не містилося відмови у виплаті грошового забезпечення за спірний період. Водночас, станом на дату подання позову, фактичне перерахування грошового забезпечення та додаткової винагороди на рахунок позивача не здійснено. Позивач у позовній заяві просить суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати виплатити належні суми.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.
Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.
Відповідач наполягає на тому, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. Зокрема, позивачем не було надано жодних документів медичного характеру, які б підтверджували необхідність безперервного лікування строком понад чотири місяці. За відсутності таких доказів вимоги позову не можуть вважатися обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168. Відповідно до пункту 1 цієї постанови, на період дії воєнного стану визначеним категоріям військовослужбовців та працівників сектору безпеки і оборони встановлюється додаткова грошова винагорода у розмірі 30 000 гривень щомісячно. Водночас для осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують відповідні заходи в районах їх проведення, така винагорода збільшується до 100 000 гривень пропорційно часу участі.
Виплата зазначеної винагороди здійснюється виключно на підставі відповідних наказів командирів (начальників), а сама постанова застосовується з 24 лютого 2022 року. При цьому пунктом 2-1 постанови передбачено, що порядок і умови виплати визначаються керівниками відповідних органів.
Нормативне регулювання чітко встановлює, що до переліку осіб, які мають право на отримання збільшеної винагороди у розмірі 100 000 гривень, включаються, зокрема, військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення, що підтверджується висновком військово-лікарської комісії.
Окремим дорученням Міністерства оборони України від 23.06.2022 № 912/з/23 деталізовано порядок виплати цієї винагороди. Згідно з пунктом 7 зазначеного доручення, до наказів про виплату 100 000 гривень включаються військовослужбовці з дня отримання поранення та на весь період стаціонарного лікування або перебування у відповідній відпустці за висновком ВЛК.
Ключовою підставою для видання наказу про виплату підвищеної винагороди є довідка про обставини отримання поранення, оформлена відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ № 402. Саме цей документ містить підтвердження зв`язку поранення із захистом Батьківщини.
Додатково, Порядком виплати грошового забезпечення, затвердженим наказом МОУ № 260 від 07.06.2018, передбачено, що виплата винагороди у розмірі 100 000 гривень здійснюється виключно за період стаціонарного лікування або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, підтвердженого висновком ВЛК.
Водночас Положення про військово-лікарську експертизу визначає, що відпустка для лікування надається на чітко визначені строки (30, 45 або 60 днів) із можливістю продовження лише за наявності відповідних медичних показань та виключно на підставі рішення ВЛК.
Таким чином, правове регулювання однозначно встановлює, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень здійснюється лише за період стаціонарного лікування або належним чином оформленої відпустки для лікування;  обов`язковою підставою є наявність відповідних медичних документів, зокрема довідки про поранення та постанови ВЛК; визначення ступеня тяжкості поранення належить виключно до компетенції військово-лікарських комісій. 
Відповідач окремо звертає увагу, що командири військових частин не наділені повноваженнями самостійно визначати ступінь тяжкості поранення або необхідність продовження лікування. Відсутність належних висновків ВЛК виключає можливість включення військовослужбовця до наказів про виплату підвищеної додаткової винагороди.
З огляду на викладене, позовні вимоги не підтверджені належними доказами, суперечать чинному нормативному регулюванню та не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у перші дні війни (24.02.2022 року) добровільно долучився до Збройних Сил України, що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_3 .
23.04.2024 ОСОБА_1 за безпосередньої участі у бойових діях під час обстрілу зі стрілецької зброї зі сторони збройних формувань російської федерації, під час виконання обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини поблизу н.п. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області одержав: мінно-вибухову травму, вогнепально-осколкові поранення грудної клітини з проникаючим ураженням хребта і спинного мозку, гемопневматоракс, нижню параплегію (рівень Th7). Вказана травма, пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини отримання травми за вих. №228 від 26.04.2024 року.
Внаслідок бойової травми від 23.04.2024 ОСОБА_1 був евакуйований, що підтверджується формою 100 та картою інтенсивної терапії під час евакуації.
У подальшому ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з бойовою травмою від 23.04.2024.
У період з 23.04.2024 по 26.04.2024 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова ДОР», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6503 від 26.04.2024.
У період з 26.04.2024 по 17.05.2024 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП КМК ЛШМД м. Київ (нейрохірургічне відділення № 3), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7997 від 17.05.2024.
У період з 17.05.2024 по 27.06.2024 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «ТОКПЛ ТОР», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7429 від 27.06.2024.
У період з 27.06.2024 по 29.10.2024 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3609 від 29.10.2024.
Згідно з виписним епікризом, виданого Інсультним центром клініки «Оберіг» ОСОБА_2 з 29.10.2024 і по теперішній час знаходиться в них на стаціонарному лікуванні з діагнозами: S24.1 Стан після отриманого (23.04.2024) вогнепального кульового проникаючого сліпого торако-спінального поранення, відкритого спинномозкового поранення з багатоуламковим переломом. Th4 хребця, забій спинного мозку. СПО (23.04.2024): видалення кулі паравертибрально на рівні Th4 зліва. Стан після хірургічного втручання (02.05.2024: ламінектомія Th3-Thб, фасетектомія Th4, ThS, видалення коренів та центральних уламків тіл Th4, ThS, формування культі спинного мозку на рівні Th3, Th4, МОС ПФ Th2- Th3, Th6-Th7 системою "СрМ") з наявністю нижньої параплегії, гіпестезії за провідникоим типом з рівня ThS, порушенням функції тазових органів за центральним типомю Пролежень н/3 спини та ділянки вертлюга лівої стегнової кістки ІІІ-ІV ст. Некроз задньої поверхні п`яткової ділянки двобічно (некректомія 27.05.2024) Затримка сечі. Нетримання калу. Пролежень стадія І, нижня частина спини. Пролежень, Стадія ІІ, вертлюг (стегнова кістка).
Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що згідно пункту 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» має право на виплату додаткової винагороди збільшеної до 100 тисяч гривень на місяць пропорційно дням знаходження на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою 23.04.2024 бойовою травмою.
Позивач вважає вказану бездіяльність військової частини порушенням своїх майнових прав, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року N 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон N 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону N 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06 липня 1999 року N 8-рп/99, зауважив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон N 2011-XII).
За приписами статті 1 Закону N 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом другим статті 1-2 Закону N 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пунктів першого-четвертого статті 9 Закону N 2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 1 статі 9-2 Закону N 2011-XII під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до першого абзацу пункту 11 статті 10-1 Закону N 2011-XII військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено станом і на теперішній час.
Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року N 168 (далі Постанова N 168), в редакції Постанови N 386 від 09 серпня 2023 року, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
09 серпня 2023 року до Постанови N 168 постановою Кабінету Міністрів України N 386 внесено зміни, згідно з якими Постанову N 168 доповнено пунктом 1-2.
Відповідно до пункту 1-2 Постанови N 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла)., що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Так, з урахуванням змін до Постанови N 168 постановою Кабінету Міністрів України N 386 від 09 серпня 2023 року, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Також, у спірні періоди порядок виплати додаткової винагороди регламентувався окремим дорученням Міністра оборони України N 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення).
Відповідно до п. п. 6, 10 Окремого доручення, накази про виплату військовослужбовцям додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця; підготовка проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року N 168, покладається на підрозділи, що відповідають за облік особового складу.
При цьому, у пункті 7 Окремого доручення вказано, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшено до 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаними із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Аналогічні норми містить і Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року N 260 (далі Порядок N 260), які набрали чинності 01.02.2023.
Так, пунктом 11 розділу XXXIV Порядку N 260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку N 260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року N 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за N 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Тобто норми Постанови N 168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2024 року у справі N 520/16191/23 та від 27.11.2024 року у справі N 380/20587/23.
При цьому, Постанова N 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Водночас суд наголошує, що оскільки додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, очевидно, що застосування норм Постанови N 168, яка регулює питання виплати додаткової винагороди, повинно відбуватися з урахуванням положень Закону N 2011-XII та прийнятого на його підставі Порядку N 260.
Пункт 11 статті 10-1 Закону N 2011-ХІІ передбачає, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку N 260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку N 260).
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку N 260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Таким чином, додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) (далі - ВЛК) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
У справі, що розглядається, спірним питанням є наявність/відсутність у позивача права відповідно до Постанови N 168 на нарахування й виплату додаткової винагороди до 100 000 грн. за періоди з 22.08.2024 по час закінчення перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим 23.04.2024 року.
Як зазначено вище довідкою відповідача про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) підтверджується те, що позивач отримав поранення: мінно-вибухову травму, вогнепально-осколкові поранення грудної клітини з проникаючим ураженням хребта і спинного мозку, гемопневматоракс, нижню параплегію.
Довідкою підтверджено те, що поранення отримане під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини.
В довідці зазначено, що вона є Додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, тому ці довідки є підставою для видання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Суд встановив, що позивач проходив лікування у вітчизняних медичних закладах.
Аналізуючи зміст медичних документів в контексті вищезазначеного нормативного регулювання необхідно відзначити наступне.
Так, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6503 від 26.04.2024 року пацієнт після знаходження на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова ДОР» був евакуйований у супроводі реанімаційної бригади для подальшого лікування.
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7997 від 17.05.2024 року пацієнт після знаходження на стаціонарному лікуванні в КНП КМК ЛШМД м. Київ (нейрохірургічне відділення № 3) виписується на наступний етап евакуації (лежачи).
З стаціонарного лікування в КНП «ТОКПЛ ТОР», згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7429 від 27.06.2024 р., ОСОБА_1 , за домовленістю медичних керівників хворого, для подальшого лікування переведено до КНП Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня».
У період з 27.06.2024 р. по 29.10.2024 р. ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3609 від 29.10.2024 р.
Отже, у період з дати поранення 23.04.2024 по 29.10.2024 ОСОБА_1 безперервно перебував у лікарняних закладах, куди він був евакуйований, на підставі рішень медичних керівників.
29.10.2024 року лікарняний заклад КНП Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» за результатами лікування та реабілітації вважав, що пацієнт готовий до виписки та надав рекомендації щодо подальшого медикаментозного лікування, раціону харчування, здійсненням заходів з покращення м`язової сили та тонусу рук, профілактики вторинних ускладнень, профілактики еластичності, рекомендована дихальна гімнастика та комплекс вправ.
Отже, в порівнянні з попередніми виписками з медичних закладів, виписка з КНП Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» не містить відомостей про необхідність продовження саме стаціонарного лікування.
Тому, аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства України в контексті обставин та підстав перебування ОСОБА_1 на лікуванні у період з 23.04.2024 по 29.10.2024, останній набув право виплату грошового забезпечення за останньою займаною посадою в тому числі на додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, що кореспондується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16.05.2024 року у справі N520/16191/23 та від 27.11.2024 року у справі N 380/20587/23.
Водночас суд повторно наголошує, що оскільки додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, очевидно, що застосування норм Постанови N168, яка регулює питання виплати додаткової винагороди, повинно відбуватися з урахуванням положень Закону N 2011-XII та прийнятого на його підставі Порядку N 260.
Пункт 11 статті 10-1 Закону N 2011-ХІІ передбачає, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку N 260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку N 260).
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку N 260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
В той же час, наказом Міністерства оборони України № 23 від 15.01.2025 внесені зміни до наказу №260, в абзаці третьому слова «лікарняного закладу (військово-лікарської комісії)» визначено замінити словами «військово-лікарської комісії».
Тому, з січня 2025 року виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку виключно військово-лікарської комісії.
Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність висновків та рекомендацій військово-лікарської комісії у потребі саме у стаціонарному лікуванні позивача після виписки з КНП Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» 29.10.2024 року та набрання чинності наказом Міністерства оборони України № 23 від 15.01.2025.
Виписки та епікризи оформлені у строк після 29.10.2024 року та до 15.01.2025 року у ТОВ «КАПИТАЛ» (клініка «Оберіг») судом до уваги не беруться, оскільки не будь-який лікувальний заклад може визначати потребу у стаціонарному лікуванні військовослужбовця.
Відповідні дії міг вчиняти лікувальний заклад, який визначається відповідно до пп. 6, 11, 259 – 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, розд. ІІ, ІІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. 
Направлення до медичних закладів здійснюється медичними частинами за погодженням з командирами військових частин.
Доказів направлення військовослужбовця військовою частиною до ТОВ «КАПИТАЛ» (клініка «Оберіг») позивачем до суду не надано.
При цьому, згідно з листом Військової частини від 20.11.2024 року №1800/2/3/1996 відповідач не оспорює право на додаткову грошову винагороду за час лікування у зв`язку з пораненням, а лише зазначив про її призупинення до часу надходження висновку ВЛК про необхідність продовження лікування, після надходження якого буде відновлене в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за останньою займаною посадою за час стаціонарного лікування з 22.08.2024 по 29.10.2024 відповідно до абзацу 2 пункту 9 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, в тому числі збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманої 23.04.2024 року травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошове забезпечення за останньою займаною посадою за час стаціонарного лікування з 22.08.2024 по 29.10.2024 відповідно до абзацу 2 пункту 9 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, в тому числі збільшену до 100000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманої 23.04.2024 травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2026.

Суддя Панченко Н.Д.