КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2026 року м. Київ справа №320/52499/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України	
про	визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі — відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач був прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років. Вказує, що за час проходження служби брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних дій, що підтверджується відповідними довідками. 11.02.2025 було прийнято постанову Кабінету Міністрів України №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» №153 (далі - Постанова №153), відповідно до пункту 4 якої останній вважає, що має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2025р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано від відповідача: копії наказів про призначення позивача на посади, про зарахування до списків особового складу, про зарахування на грошове забезпечення та виключення з грошового забезпечення; копію послужного списку позивача; письмові пояснення та докази щодо наявності або відсутності дисциплінарних стягнень щодо позивача за спірний період; всі документи на підставі яких можлива виплата одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 1 лютого 2025 року № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження військової служби окремими категоріями громадян України у Збройних Силах під час воєнного стану", а в разі наявності - й документи, які стали підставою для відмови у нарахуванні позивачу одноразової грошової винагороди.
26.11.2025р., представником відповідача через систему «Електронний Суд» подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує у повному обсязі, з підстав того, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», розпоряджень командувача Національної гвардії України, розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та з метою виконання Постанови № 153 у частині забезпечення права військовослужбовців на отримання винагороди та одноразової грошової винагороди, наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2025р. №899 визначено розпорядження, зокрема: Командирам підрозділів забезпечити формування списків та подання до відділення кадрової роботи повного пакету документів щодо військовослужбовців, які претендують на отримання одноразової грошової винагороди, а саме: рапорту військовослужбовця із клопотанням командира підрозділу, копію паспорту, копію ІПН, копію службового посвідчення (військового квитка), копію контракту, а також витяг з наказу командира військової частини про зарахування до списків особового складу, довідку про безпосередню участь у бойових діях або заходах, довідку про відсутність дисциплінарних стягнень, довідку про відсутність випадків притягнення до кримінальної та (або) адміністративної відповідальності, копію ПМК (форма 100), довідка про обставини травми (поранення, контузії), довідка ВЛК (для військовослужбовців, які отримали травми, поранення, контузії та каліцтва, пов`язані із захистом Батьківщини).
Однак, матеріали справи не містять рапорту позивача за його особистим підписом, який би містив клопотання командира підрозділу, а також інших документів, що повинні бути подані до рапорту відповідно до наказу №899 від 29.04.2025р. Подання рапорту передбачає волевиявлення військовослужбовця, яке підтверджується підписом самого військовослужбовця, який подає рапорт, а тому командир підрозділу без надання самим позивачем рапорту не міг зібрати вичерпний перелік документів для подання їх на розгляд комісії.
Наявна копія рапорту позивача від 06.07.2025р., що надіслана до відповідача 08.07.2025р., не містить клопотання командира підрозділу, як це передбачено наказом командира військової частини від 29.04.2025р. № 889, та цей рапорт подано поза встановленим терміном роботи комісії, а саме: після 30.05.2025р.
Також, представник відповідача зазначає, що за результатом службового розслідування по факту відмови від виконання наказу, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани. Висновок службового розслідування не оскаржувався. Крім того, органом досудового розслідування відкрито кримінальне провадження ЄРДР № 62024170020010141. Вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 29.11.2024р. по справі № 646/1283/24, який не оскаржувався та набрав законної сили 05.04.2024р., ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 2 роки, яке змінено службовим обмеженням на 2 роки з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.
02.01.2026р., представником позивача через систему «Електронний Суд» подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у тому числі з підстав, викладених у позовній заяві.
09.03.2026р. представником позивача подано клопотання про прискорення розгляду справи.
З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2023р. № 60 о/с, ОСОБА_1 , у віці до 25 років під час воєнного стану прийнятий на військову службу за контрактом.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023р. №176, позивача зараховано до списків особового складу військової частини та всі види забезпечення, призначено на посаду розвідника - кулеметника 3-го розвідувального відділення 3-го взводу розвідки спеціального призначення роти розвідки спеціального призначення, з присвоєнням первинного військового звання рядового складу «рекрут».
В період з 22.11.2023р. по 06.08.2024р. та з 11.08.2024р. ро 13.08.2024р., позивач приймав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави - агресора, на території держави - агресора, строком, що за сукупністю становить більше шести місяців, а саме: 08 місяців 19 днів.
Вказані обставини підтверджуються призначенням та виплатою додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 гривень, на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 № 1834 від 19.12.2023р., № 1832 від 19.12.2023р., № 33 від 09.01.2024р., № 290 від 14.02.2024р., № 585 від 13.03.2024р., № 853 від 15.04.2024р., №1060 від 15.05.2024р., № 1340 від 20.06.2024р., № 1495 від 09.07.2024р., № 1754 від 09.08.2024р., № 2044 від 15.09.2024р., та перебуванням у службовому відрядженні для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до бойових розпоряджень на підставі наказів Командира Військової частини НОМЕР_1 № 351/ДСК від 22.11.2023р., № 122/ДСК від 22.04.2024р., № 248/ ДСК від 23.08.2024р., № 257/ДСК від 31.08.2025р.
У травні 2025 року уповноважений представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із адвокатським запитом, в якому, серед іншого, просив надати інформацію про прийняття рішення, або причини не прийняття, стосовно здійснення ОСОБА_1 одноразової грошової виплати на підставі пункту 4 постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153, як такому що прийнятий на службу у віці до 25 років до набрання чинності постанови КМУ від 11.02.2025 №153.
Листом від 20.05.2025 №10/27/12-Б-37-Аз, відповідач повідомив, що у списках військовослужбовців на виплату грошових коштів, передбачених Постановою КМУ № 153, які були поданні командуванню для розгляду та виплати передбаченої допомоги, позивач вказаний не був.
Враховуючи неможливість фіксації передання рапорту безпосередньому командиру під час перебування в службовому відрядженні в районах ведення бойових дій, 06.07.2025р., позивачем повторно подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 цінним листом з описом.
У вересні 2025 року уповноважений представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із адвокатським запитом, в якому просив надати копію відповіді на рапорт ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги.
Листом від 11.09.2025 №10/27/12-Б-162-Аз відповідач повідомив, що надати копію відповіді на рапорт ОСОБА_1 стосовно виплати одноразової грошової винагороди не вбачається можливим, оскільки чинним порядком розгляду письмових рапортів військовослужбовців не встановлено обов`язку надання письмової відповіді від командування. 
Додатково повідомлено, що підстави для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 не вбачаються, оскільки вказаний військовослужбовець притягався до кримінальної відповідальності.
Позивач, вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо невиплати йому одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153 протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд доходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом частини 1, частини 3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
За правилами частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова № 153).
Пунктом 3 Постанови № 153, установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Пунктом 4 Постанови № 153 установлено, що: особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Таким чином, кваліфікуючими умовами для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку п. 4 Постанови № 153 є одночасна сукупність таких факторів як:
1) належність здобувача виплати до осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил;
2) призов або прийняття здобувача виплати на військову службу після оголошення воєнного стану у віці до 25 років;
3) безпосередня участь особи у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою;
4) відсутність двох або більше разів за сукупністю, притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень.
Водночас, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» від 30.07.2025 року № 942, яка набрала чинності 07.08.2025, внесено зміни до Постанови № 153, зокрема у пункті 4: в абзаці другому слово особам замінено словами громадянам України з числа осіб;
в абзаці п`ятому слова «два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності» замінити словами «притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до»;
доповнено пункт абзацами такого змісту:
«виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу молодший лейтенант;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання».
Відтак, з 07.08.2025 року Кабінетом Міністрів України врегульовано питання права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень, передбаченої Постановою № 153, громадянами України - військовослужбовцями, зазначеними в пункті 4 Постанови № 153, які відповідають вимогам щодо виплати такої винагороди, та були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу.
Як убачається з матеріалів справи, в період з 22.11.2023р. по 06.08.2024р. та з 11.08.2024р. по 13.08.2024р., позивач приймав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави - агресора, на території держави - агресора, строком, що за сукупністю становить більше шести місяців, а саме: 08 місяців 19 днів.
Вказані обставини підтверджуються призначенням та виплатою додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 гривень, на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 № 1834 від 19.12.2023р., № 1832 від 19.12.2023р., № 33 від 09.01.2024р., № 290 від 14.02.2024р., № 585 від 13.03.2024р., № 853 від 15.04.2024р., №1060 від 15.05.2024р., № 1340 від 20.06.2024р., № 1495 від 09.07.2024р., № 1754 від 09.08.2024р., № 2044 від 15.09.2024р., та перебуванням у службовому відрядженні для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до бойових розпоряджень на підставі наказів Командира Військової частини НОМЕР_1 № 351/ДСК від 22.11.2023р., № 122/ДСК від 22.04.2024р., № 248/ ДСК від 23.08.2024р., № 257/ДСК від 31.08.2025р.
Листом №10/27/12-Б-37-Аз від 20.05.2025р., відповідач повідомив, що у списках військовослужбовців на виплату грошових коштів, передбачених Постановою КМУ № 153, які були поданні командуванню для розгляду та виплати, передбаченої допомоги, позивач вказаний не був.
Враховуючи неможливість фіксації передання рапорту безпосередньому командиру під час перебування в службовому відрядженні в районах ведення бойових дій, 06.07.2025р., позивачем повторно подано рапорт відповідачу цінним листом з описом.
Листом від №10/27/12-Б-162-Аз від 11.09.2025р., відповідач повідомив позивача про відмову у здійсненні виплат через його притягнення до кримінальної відповідальності.
Отже, рапорт від 06.07.2025р., направлено відповідачу 08.07.2025р., до набрання чинності Постанови КМУ № 942 від 30.07.2025р., а рішення прийнято стосовно рапорту лише 11.09.2025р., тобто вже під час дії пункту 4 Постанови № 153 (зі змінами), який містить різне правове регулювання стосовно підстав для отримання грошової винагороди.
Відповідач зазначає, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», розпоряджень командувача Національної гвардії України, розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та з метою виконання Постанови № 153 у частині забезпечення права військовослужбовців на отримання винагороди та одноразової грошової винагороди, наказом т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 29.04.2025 № 899, визначено розпорядження, зокрема:
« 1. Командирам підрозділів забезпечити формування списків та подання до відділення кадрової роботи повного пакету документів щодо військовослужбовців, які претендують на отримання одноразової грошової винагороди, а саме: рапорту військовослужбовця із клопотанням командира підрозділу, копію паспорту, копію ІПН, копію службового посвідчення (військового квитка), копію контракту, а також витяг із наказу командира військової частини про зарахування до списків особового складу, довідку про безпосередню участь у бойових діях або заходах, довідку про відсутність дисциплінарних стягнень, довідку про відсутність випадків притягнення до кримінальної та (або) адміністративної відповідальності, копію ПМК (форма 100), довідка про обставини травми (поранення, контузії), довідка ВЛК (для військовослужбовців, які отримали травми, поранення, контузії та каліцтва, пов`язані із захистом Батьківщини). Копія вказаного наказу додається до цього відзиву;
2. Начальнику відділення кадрової роботи приймати, перевіряти надані підрозділами документи на відповідність вимогам Постанови № 153 та в подальшому передавати повний комплект документів на кожного військовослужбовця до розгляду комісії;
3. Створити комісію військової частини по призначенню виплати одноразової винагороди відповідно до Постанови № 153 у відповідному складі (визначено наказом)».
Відповідач зауважує про відсутність рапорту позивача за його підписом (датовані до 30.05.2025-термін роботи комісії), який би містив клопотання командира підрозділу, а також інших документів що повинні бути додані до рапорту відповідно до наказу № 899 від 29.04.2025.
У зв`язку з викладеними вище фактами представника позивача листом від 20.05.2025 № 10/27/12-Б-37-Аз було повідомлено, що у списках військовослужбовців на виплату грошової коштів, передбачених Постановою № 153, які були надані командуванню для розгляду та виплати винагороди, ОСОБА_1 вказаний не був.
Оцінюючи встановлені обставини у своїй сукупності, суд враховує, предметом спору даної справи є реалізація права позивача на виплату, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Суд зазначає, що право на винагороду в даному випадку пов`язується постановою №153 з фактом проходження служби та участі у бойових діях за визначених умов, а не з поданням рапорту.
При цьому, відповідно до наказу т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 29.04.2025 № 899, на який посилається відповідач, обов`язок формування списків та подання до відділення кадрової роботи повного пакету документів щодо військовослужбовців, які претендують на отримання одноразової грошової винагороди покладається саме на командирів підрозділів.
Постанова КМУ №153 також не містить обов`язку військовослужбовця подавати рапорт для виплати вказаної одноразової грошової винагороди.
Відповідач не довів, судом не встановлено, що станом на час роботи утвореної комісії військової частини по призначенню виплати одноразової винагороди відповідно до Постанови № 153, відповідачем вчинялися дії щодо розгляду питання для вирішення по суті, з перевіркою умов пункту 4 постанови №153, з урахуванням наявності або відсутності обставин, які дають позивачу право на спірну виплату, у тому числі з урахуванням сумарних днів участі у бойових діях, оцінку наявного факту притягнення до кримінальної відповідальності позивачу тощо.
З огляду на вказане, суд констатує протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання наявності або відсутності підстав для включення військовослужбовця ОСОБА_1 до списків особового складу, що має право на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Вирішуючи справу, суд враховує правила дії нормативних актів у часі. Зокрема, відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Суд зазначає, що за встановлених обставин, саме означена вище бездіяльність відповідача мала наслідком подання позивачем рапорту від 06.07.2025, тобто вже після спливу терміну роботи комісії, та його розгляд відповідачем в редакції постанови КМУ від 11.02.2025 № 153 з внесеними змінами відповідно до постанови від 30 липня 2025 р. № 942, а саме в редакції, яка є менш сприятливою для позивача.
Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях. Збройні Сили України виконують важливі завдання щодо захисту Держави, її суверенітету та територіальної цілісності під час воєнного стану.
Отже, питання соціального захисту військовослужбовців, на переконання суду, на сьогодні є особливо важливими та потребують ефективного судового захисту.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Згідно з абз. 2 ч.4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Так, суд не може підмінити встановлену законодавством процедуру розгляду відповідачем заяви позивача про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 грн., передбаченої Постановою № 153.
В контексті викладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання наявності або відсутності підстав для включення військовослужбовця ОСОБА_1 до списків особового складу, що має право на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 06.07.2025 року та прийняти рішення про наявність або відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» у редакції станом на час подання рапорту.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В той же час, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з виходом за межі позовних вимог в наступній редакції:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання наявності або відсутності підстав для включення військовослужбовця ОСОБА_1 до списків особового складу, що має право на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06.07.2025 року та прийняти рішення про наявність або відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» у редакції станом на час подання рапорту;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» і доказів понесення ним інших витрат суду не надано, тому виходячи з положень статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання наявності або відсутності підстав для включення військовослужбовця ОСОБА_1 до списків особового складу, що має право на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06.07.2025 року та прийняти рішення про наявність або відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» у редакції станом на час подання рапорту.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.