Справа №339/423/25 
40 
2/339/28/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2026 року м. Болехів 
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Латик В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
Представник позивача Бачинський О.М. звернувся з позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 35211.15 грн. за кредитним договором №1225110 від 08 листопада 2020 року, який укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, 08 листопада 2020 року 12:10:07, (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду). 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, позивач на умовах кредитного договору (розділу 1) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 20 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем.
У порушення вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, як своєчасне повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість.
22 лютого 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» уклали договір факторингу № 015-220221, згідно з яким та відповідно до ст.512ЦК України, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача, порядковий номер згідно з реєстром прав вимоги 593.
21 серпня 2024 року ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та позивач уклали договір факторингу № 20240821/1, згідно з яким та відповідно до ст. 512 ЦК України, позивач набув статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги зокрема до відповідача, порядковий номер згідно з реєстром прав вимоги 105.
Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами : на поштову адресу боржника було відправлено повідомлень про зміну Кредитора, листів пропозицій та гарантій, а також досудова вимога про погашення кредитної заборгованості.
Станом на 05 листопада 2025 року заборгованість відповідача становить 35211.15 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту - 10000 грн; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) 20820 грн; інфляційне збільшення 4391.15 грн, що стало причиною звернення до суду.
18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Сторони в судове засідання не з"явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи. 
Представник позивача в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, що не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.4). 
Неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи без участі сторін на підставі наявних доказів.
Представник відповідача 23 січня 2026 року подала відзив на позов, в якому просить поновити строк подання відзиву та в задоволенні позову відмовити. 
Такі вимоги обгрунтовує тим, що позивачем не надано належних доказів перерахування коштів відповідачу, а лист про перерахування коштів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідачу не є належним і допустимим доказом перерахунку коштів, оскільки неможливо встановити власника рахунку, ні даних про операцію. У кредитному договорі не вказано, що кошти будуть перераховуватися іншою особою. Реквізити повного карткового рахунку позичальника матеріали справи не містять. З наданого розрахунку неможливо встановити за який період нарахована сума відсотків, яка є завищеною та нарахована поза межами строку дії договору, тобто з 28 листопада 2020 року ( за період кредитування 20 днів відсотки мають становити 3800 грн, що відповідає орієнтовній загальній вартості кредиту 13800 грн). Безпідставними є нарахування суми індексу інфляції на всю суму заборгованості. Якщо кредитні кошти видавалися відповідачу з врахуванням інфляції, то позивач може просити стягнути 15766.19 грн.
Вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, враховуючи складність справи, яка є малозначною, типовість справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, не відповідають засадам розумності та співмірності, характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, представником не надано акту, а договором розмір гонорару ставиться в залежність від розміру задоволених вимог, то їх розмір підлягає зменшенню і відмові у задоволенні стягнення таких (а.с.60-64).
03 лютого 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказує, що якщо відповідачу не були перераховані кошти, то вона могла надати виписку із карткового рахунку, яка б підтвердила неотримання коштів. Відповідач особисто при укладенні кредитного договору вказала картковий рахунок і ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на виконання договору між ним та первісним кредитором перерахувало кошти в розмірі 10000 грн на цей рахунок. Відповідач не надала доказів, що картка їй не належить.
Договором чітко передбачено нарахування процентів згідно ч.2 ст. 625 ЦК України. 
Кінцевим терміном погашення є не пізніше 28 листопада 2020 року. Відсотки нараховані первісним кредитором до віступлення права вимоги (08 листопада 2020 року по 25 лютого 2022 року. Період нарахування прострочених інфляційних відповідачу згідно ч.2 ст. 625 ЦК України вказано з 29 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року, а тому розмір процентів річних та інфляційних витрат не підлягають зменшенню. 
Відповідачем у відзиві не дано оцінку фіксованому розміру адвокатського гонорару, а наведено формальну аргументацію (а.с.68-75).
10 лютого 2026 року представником відповідача подано заперечення, в якому наведено ті самі аргументи, що у відзиві (а.с.92-94).
19 лютого 2026 року представником позивача подано додаткові пояснення, аналогічні, як у відповіді на відзив (а.с.102-105).

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які дослідженні в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.
Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. 
Встановлено, що предметом спору є стягнення заборгованості з приводу виконання зобов"язань кредитного договору.
Так, 08 листопада 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір №1225110 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який підписано з використанням електронного підпису (а.с. 8-11).
Згідно вимог п. 1.2 договору, на умовах встановлених договором Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає 10000 грн.
Пунктом 1.3. договору передбачено строк кредиту 20 днів.
Відповідно до п.1.4.1- 1.4.2 договору, знижена процентна ставка складає 1.14%, а стандартна процентна ставка становить 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, та застосовується у межах строку кредиту.
Відповідно до п. 2.1. договору, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 .
Згідно з п. 3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Відповідно до п 9.11. сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 розділу, цього договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими то та коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати.
Відповідачем з використанням електронного підпису підписано графік платежів та паспорт споживчого кредиту, в яких визначено дата повернення кредиту 28 листопада 2020 року та суму, яка підлягає сплаті – 12280 грн (а.с.11-13).
Згідно довідки від 09 жовтня 2024 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 08 листопада 2020 року о 12:12:04 год. успішно перераховано кошти на суму 10000 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 71737820, призначення платежу: зарахування 10000 грн на картку НОМЕР_2 (а.с. 31).
Відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача емітовано карту НОМЕР_3 та за період з 08 листопада 2020 року по 11 листопада 2020 року на вказаний рахунок зараховано 10000 грн (а.с.135-136).
22 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Сіроко Фінанс», як фактором укладено договір факторингу № 015-220221, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимог (а.с. 14-19).
Згідно додаткової угоди №02 укладеної 19 травня 2021 року до ТОВ «Сіроко Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на суму 30820 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту - 10000 грн; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) 20820 грн (а.с.20, 29-30).
21 серпня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №20240821/1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача, в розмірі 30820 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту - 10000 грн; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) 20820 грн (а.с. 21-28, 31).
З розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку), складеного ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», вбачається, що заборгованість відповідача станом на 06 листопада 2025 року становить 35211.15 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту - 10000 грн; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) 20820 грн; інфляційне збільшення 4391.15 грн (а.с. 32).
Повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, та досудову вимогу ТОВ Фінансова компанія «Артеміда-Ф» направлено відповідачу ( а.с. 33).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 ст.3З акону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 95 Цивільного процесуального кодексу України.
За змістом ст. 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток та відповідач ОСОБА_1 підписала його електронним підписом, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, відповідач уклала із ТОВ «Лінеура Україна» електронний договір, підписавши його у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
При цьому стороною відповідача не оспорються обставини щодо укладення кредитного договору, а не визнається факт перерахунку коштів за кредитним договором, що спростовується матаріалами справи.
Зокрема, довідками ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перераховання коштів на суму 10000 грн на картку відповідача 08 листопада 2020 року о 12:12:04 год та АТ КБ «Приватбанк» про зарахування коштів 10000грн. на ім`я відповідача за період з 08 листопада 2020 року по 11 листопада 2020 року (а.с. 31,135-136).
Відповідно до ст.512 ЦК України,  визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц.
Статтею 1077ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Вказані договори факторингу є чинними, оскільки їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підлягають виконанню.
Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, то суд враховує висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12, та від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як свідчать матеріали справи, позивач правомірно нарахував відсотки, які передбачені договором в межах строку його дії. 
Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованості за кредитним договором в розмірі 30820 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту - 10000 грн; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) 20820 грн.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення в сумі 4391.15 грн, суд зазначає, що позивачем розрахована сума інфляційного збільшення (ч. 2 ст. 625 ЦК України) наступним чином IIc (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101 : 100) x (101.70 : 100) x (100.70 : 100) x (101,30 : 100) x (100.20 : 100) x (100,10 : 100) x (99.80 : 100) x (101,20 : 100) x (101,90 : 100) x (100,80 : 100) x (101,60 : 100) x (101.30 : 100) x (101.60 : 100) = 1.14247719.
Інфляційне збільшення: 30820 х 1.14247719-30820= 4391.15 грн.
Період нарахування інфляційних витрат: Дата виникнення простроченої заборгованості – 29 листопада 2020 року. Кінцева дата нарахування інфляційних витрати 23 лютого 2022 року. 
За змістом ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої ст.625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
А тому вимога про стягнення 4391.15 грн інфляційного збільшення підлягає до задоволення.
У зв`язку із повним задоволенням позовних вимог на користь позивача з відповідача належить стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422.40 грн.
Що ж стосуються вимог про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, то такі підлягають частковому задоволенню. 
Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на пра.вничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано акт наданих послуг та детальний опис до акту на суму 7000 грн, копію договору про надання правничої допомоги, копію ордеру (а.с.7, 35-37).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, представник відповідача подала заяву, в якій просить в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовити, посилаючись на завищеність таких сум.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.
Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. 
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Однак, з позовної заяви вбачається, що вона викладена всього на 5 аркушах, де викладено в основному перелік законодавства. 
До суду подано незначну кількість копій документів, а підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, оскільки практика по вказаній категорії справ є сталою та не потребує об`єктивної та нагальної необхідності для адвоката вивчати додаткові джерела права та інші обставини.
Враховуючи заперечення іншої сторони щодо розміру таких витрат, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин та підлягає до часткового задоволення на суму 4000 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 264-265, 268 ЦПК України, -
УХВАЛИВ: 
позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за кредитним договором №1225110 від 08 листопада 2020 року в розмірі 35211 (тридцять п`ять тисяч двісті одинадцять) грн 15 коп, з них: заборгованість по тілу кредиту - 10000 грн; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) 20820 грн, інфляційне збільшення 4391.15 грн та судові витрати в розмірі 6422 (шість тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:
ТОВ «Фінансова Компанія «АРТЕМІДА-Ф» - місцезнаходження вул.С.Бандери, 87 оф.54 м.Львів, ЄДРПОУ 42655697.
ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя Головенко О.С.