Справа № 133/696/25
Провадження № 22-ц/801/171/2026
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року	Справа № 133/696/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів: Сала Т.Б., Міхасішина І.В., 
за участю секретаря судового засідання: Козюми Д.О.
учасники справи:
позивач: Хмільницька окружна прокуратура Вінницької області в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, 
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув цивільну справу за позовом Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області поданої в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати, за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року, ухвалене місцевим судом за головування судді Гуменюка О.О., дата складення повного тексту рішення суду 05 листопада 2025 року, 

встановив:

У березні 2025 року керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди від 16.11.2022 у розмірі 252793,69 грн, розірвати договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 16.11.2022 та стягнути судовий збір.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що за результатами земельних торгів від 10.11.2022 LRE001-UA-20221007-61459 між Самгородоцькою сільською радою та ОСОБА_1 16.11.2022 укладено, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 9,0000 га, у тому числі земельна ділянка 9,0000 га під ставком з кадастровим номером 0521486800:01:003:0119, яка розташована в межах с. Самгородок на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області та водний об`єкт (водний простір) площею 9,0000 га та об`ємом 150,6 тис.м?, переданий у строкове платне користування для рибогосподарських потреб, строком на 10 років.
Вказаний договір зареєстровано 04.01.2023 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що внесено запис про інше речове право за №48915728.
Згідно з п. 8 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі: за земельну ділянку за місцем її розташування у розмірі 103,3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 194600 грн в рік; за водний об`єкт у розмірі 3340,01 грн в рік.
Відповідно до п. 10 Договору орендна плата вноситься у такі строки: 
1) за земельну ділянку комунальної власності, набуту в оренду за результатами торгів: за перший рік не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з дня укладення цього договору; починаючи з наступного року відповідно - до Податкового кодексу України;
3) за водний об`єкт: за перший рік у п`ятиденний строк після підписання цього договору; починаючи з наступного року - щороку не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим роком.
Згідно п. 12 Договору у разі невнесення орендної плати за землю та/або водний об`єкт у строки, визначені цим договором: у десятиденний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; стягується пеня у розмірі 2 відсотків річної орендної плати за кожний день прострочення з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Пунктом 29 Договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку та водний об`єкт.
Відповідно до п. 32 обов`язком орендаря, серед іншого, є своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за об`єкти оренди.
Згідно п. 39 Договір може бути розірвано за взаємною згодою осіб або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає його використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до п. 43 Договору, за невиконання або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
За даними Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Хмільницької області ОСОБА_1 неналежно виконує умови договору оренди в частині сплати орендної плати за земельну ділянку та водний об`єкт, розташований на ній площею 9,00 га, та станом на 01.01.2025 загальна сума заборгованості відповідача становить 252793,69 грн. 
Вказує, що відповідачем систематично порушуються умови Договору в частині повноти та своєчасності сплати орендної плати, що є самостійною підставою для розірвання договору оренди землі.
У зв`язку з тим, що з листопада 2023 року по даний час відповідачем систематично допускається заборгованість з орендної плати за землю, плата вноситься несвоєчасно та не в повному обсязі, що є порушенням п.п. 29, 32 Договору та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі», то відповідно до п. 39 Договору та ч. 2 ст. 651 ЦК України це є підставою для припинення Договору шляхом його розірвання.
Прокурор стверджує, що з огляду на вказане, Самгородоцькою сільською радою не було вжито заходів щодо розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі, що є виключним випадком для представництва прокуратурою інтересів держави в особі позивача, передбаченим ст.131-1 Конституції України та ст.23 ЗУ «Про прокуратуру».
Відповідач у відзиві від 20.05.2025 просив відмовити в позові, пояснюючи заборгованість суворою посухою у другій половині 2024 - початку 2025 року, через що водойма «Лікарняний» значно втратила воду та притоки пересохли. Щоб зберегти воду та інтереси громади, орендар навмисне не випускав воду восени, зберігши близько 1/3 об`єму (понад 7 га із 9), що дозволило уникнути її пересихання. Станом на 12.05.2025 середня глибина становить 1,25 м при паспортній 1,67 м — бракує понад 0,4 м (понад 36 000 м?). Орендар стверджує, що не відмовлявся від зобов`язань, а лише відтермінував сплату орендної плати та надав за місячний план погашення боргу на 2025–2026 роки.
Також відповідач вважав, що у прокурора відсутні підстави для представництва в суді інтересів держави в особі Самгородоцької сільської ради з мотивів, наведених у відзиві.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року відмовлено у задоволені позову Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, поданої в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області до  ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції заступник керівника Вінницької обласної прокуратури оскаржив його в апеляційному порядку, просив рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути судові витрати.
У обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на невірне застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, зокрема щодо обов`язку сплати орендної плати. Суд помилково вважав, що без податкового повідомлення-рішення орендар не має обов`язку сплачувати плату, тоді як договір оренди сам є підставою для її нарахування. 
Крім того, на думку скаржника суд безпідставно звільнив відповідача від відповідальності за несвоєчасну сплату, не врахувавши, що прокуратура вимагає розірвання договору через невиконання його умов. Матеріали справи, включаючи довідку про заборгованість з графіком погашення, та відповідь орендаря на претензію про визнання боргу підтверджують наявність боргу та його систематичну несплату, що є істотним порушенням.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. Зазначив, що наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора не спростовують встановлені у справі обставини, що стали підставою для ухвалення місцевим судом законного та обґрунтованого рішення. Крім того, вважає, що є неконституційним подання прокурором позовної заяви в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради та апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.
Судом установлено, що 16.11.2022 між Самгородоцькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області в особі сільського голови Лановика С.Я., як орендодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 , як орендарем, на підставі протоколу про результати земельних торгів від 10.11.2022 LRE001-UA-20221007-61459, укладено договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом.
Згідно із п.1 договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом «Ставок площею 9,0000 га, розташований в межах с. Самгородок на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області» для цілей - рибогосподарських потреб.
В п.2 договору визначено, що об`єктом оренди за цим договором є земельна ділянка загальною площею 9,0000 га, у тому числі земельна ділянка 9,0000 га під ставком, з кадастровим номером 0521486800:01:003:0119, з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб, яка розташована в межах с. Самгородок на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області та водний об`єкт (водний простір) площею 9,0000 га та об`ємом 150,6 тис.м?.
За змістом п.7 договору строк його дії становить 10 років.
Згідно з п.8 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі: за земельну ділянку за місцем її розташування у розмірі 103,3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 194600 грн в рік; за водний об`єкт у розмірі 3340,01 грн в рік.
Відповідно до п.10 Договору орендна плата вноситься у такі строки: 
1) за земельну ділянку комунальної власності, набуту в оренду за результатами торгів: за перший рік - не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з дня укладення цього договору; починаючи з наступного року відповідно - до Податкового кодексу України;
3) за водний об`єкт: за перший рік у п`ятиденний строк після підписання цього договору; починаючи з наступного року - щороку не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим роком.
Згідно з п.12 Договору у разі невнесення орендної плати за землю та/або водний об`єкт у строки, визначені цим договором: у десятиденний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; стягується пеня у розмірі 2 відсотків річної орендної плати за кожний день прострочення з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Пунктом 29 Договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку та водний об`єкт.
Відповідно до п. 32 обов`язком орендаря, серед іншого, є своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за об`єкти оренди.
Пунктом 39 договору сторони погодили, що його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає його використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до п.43 Договору за невиконання або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
Вказаний договір зареєстровано 04.01.2023 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що внесено запис про інше речове право за №48915728, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Фактична передача земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом – ставок у користування ОСОБА_1 підтверджується актом прийому-передачі об`єктів оренди, який є додатком до договору.
Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 9,0000 га, з кадастровим номером 0521486800:01:003:0119, її державну реєстрацію було проведено 19.05.2020 відділом у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Самгородоцькою сільською радою направлено претензію ОСОБА_1 , яку останній отримав 06.12.2024, згідно якої відповідачу запропоновано сплатити протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї претензії заборгованість з орендної плати (п. 8 Договору) за користування земельною ділянкою в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом площею 9,0000 га, розташованої на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки 0521486800:01:003:0119, за період з 16 листопада 2023 року до 04 грудня 2024 року відповідно до Договору оренди землі від 16 листопада 2022 року та надати докази сплати у відділ з земельних та екологічних питань Самгородоцької сільської ради.
У відповіді ОСОБА_1 повідомив Самгородоцьку сільську раду, що орендна плата відповідно до договору за 2023 рік сплачена авансом у 100% еквіваленті. Орендна плата за 2024 рік: за водний об`єкт сплачена 100%, орендна плата за земельну ділянку сплачена частково, в підтвердження чого надає копії квитанцій від 30.11.2024 на суму 5050 грн (призначення платежу – 101 за водний об`єкт); від 01.12.2024 на суму 5050 грн (призначення платежу - – 101 за водний об`єкт); від 26.12.2024 на суму 5050 грн (призначення платежу - – 101 за водний об`єкт).
У листі від 30.01.2025 Самгородоцька сільська рада повідомила Хмільницьку окружну прокуратуру, що гр. ОСОБА_1 має заборгованість з орендної плати за цим договором і на претензію сільської ради про її погашення повідомляє про відсутність коштів, чим порушує умови договору.
Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №415255701 від 26.02.2025 земельна ділянка площею 9 га, кадастровий номер 0521486800:01:003:0119, перебуває у власності Самгородоцької сільської ради. Інше речове право (право оренди земельної ділянки) на підставі договору оренди землі б/н від 16.11.2022 зареєстровано за ОСОБА_1 
26.02.2025 Хмільницькою окружною прокуратурою направлено на адресу Самгородоцької сільської ради повідомлення про те, що прокуратурою відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» планується подання до Козятинського міськрайонного суду позову в інтересах держави, в особі Самгородоцької сільської ради, до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки б/н від 16.11.2022 та стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 252793,69 грн.
Згідно з розрахунку заборгованості долученого до позовної заяви (т.1 а.с.26), загальний розмір заборгованості становить 252793,69 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду даної цивільної справи прокурором та представником позивача не надано суду доказів вручення відповідачу податкового (податкових) повідомлення-рішення щодо розміру орендної плати за вказаний у договорі об`єкт оренди у строки, встановлені статтею 286 Податкового кодексу України. Суду також не надано доказів, що такі податкові повідомлення-рішення щодо розміру орендної плати щодо відповідача у справі взагалі виносились контролюючим органом.
У зв`язку з викладеним суду не надано жодного доказу, який доводить факт виникнення у відповідача обов`язку сплатити орендну плату за землю відповідно до вказаного договору та вимог Податкового кодексу України.
Враховуючи вказане, відповідно до положень пункту 287.9. ст. 287 Податкового кодексу України, відповідач звільняються від відповідальності за несвоєчасну сплату орендної плати.
Крім того, суд вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача орендної плати за землю у розмірі, який просить прокурор у позові, оскільки нарахування орендної плати за землю фізичним особам здійснюється контролюючим органом, однак таких доказів суду не надано.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
У частині першій статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.
Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом також орендної плати за водний об`єкт (абзац четвертий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (абзац сьомий частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).
Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.
Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).
Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.
Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.
До того ж потрібно враховувати, що розмір недоплати може варіюватися орієнтовно від 1 % до 99 % суми належної орендної плати, що не може не впливати на ступінь порушення прав власника землі та оцінку істотності такого порушення.
Цей підхід надасть можливість орендодавцю вимагати розірвання договору оренди землі в тому разі, коли несплата орендної плати є частковою та зумовлена, зокрема, виникненням спору між сторонами з приводу порядку нарахування та розміру орендних платежів. Таке тлумачення норм права порушуватиме баланс інтересів сторін у договірних відносинах, надавши власнику землі більше переваг у порівнянні з її орендарем.
Потрібно враховувати, що правова природа відносин оренди землі, яка зазвичай передбачає тривале використання такого об`єкта цивільних прав і сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обігу загалом. Ба більше, використання земельної ділянки завжди пов`язане з неодмінними витратами орендаря на її утримання відповідно до цільового призначення цієї ділянки. Якщо дотримуватися згаданого протилежного підходу, то договір буде під постійною загрозою його розірвання, що порушить принцип сталості відносин з використання землі, що своєю чергою стимулюватиме орендаря ставитися до орендованої земельної ділянки у споживацький спосіб, не дбати про неї, не вкладати кошти у покращення чи належне утримання такого особливого виду майна, тобто призведе до того, що орендар не буде обирати таку поведінку, яка більшою мірою відповідала б ознакам доброго господаря стосовно орендованої ним землі. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило частини другої статті 651 ЦК України, а не припис пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 ЦК України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 ЦК України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя та четверта статті 12 ЦПК України).
За умовами п.39 зазначеного договору оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Судом встановлено, що сума орендної плати за 2023 рік становила 223790 грн, а за 2024 рік - 235203,29 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості долученого до позовної заяви, загальний розмір заборгованості за 2023-2024 роки становить 252793,69 грн (235203,29 + 27590,40 грн - 10000 грн сплата від 02.12.2024) (т.1 а.с.26).
Отже апеляційний суд приходить до висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової значної недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, тому такий договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 16.11.2022, укладений між Самгородоцькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області та ОСОБА_1 , має бути розірваний саме на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Зазначене узгоджується з згаданим вище правовим висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24).
Відповідно до частини першої-другої статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Обов`язки землекористувачів визначені змістом статті 96 ЗК України.
Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.
У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Умовами договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 16.11.2022, укладеному між Самгородоцькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області та ОСОБА_1 був визначений розмір орендної плати, проте як встановлено судом у зв`язку з невиконанням його умов у відповідача виникла заборгованість в загальному розмірі 252793,69 грн (за 2023-2024 роки). 
Відповідач у відзиві на позов не заперечував проти наявної заборгованості, а навпаки - вчинив дії, які підтверджують визнання цих обставин, а саме: після пред`явлення прокурором позову в інтересах Самгородоцької сільської ради частково сплатив орендну плату. 
До апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 надав квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №36 від 29.10.2025, згідно з якої він сплатив 38000 грн орендної плати, та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №35 від 05.11.2025, згідно з якої він сплатив 26000 грн орендної плати, а всього 64000 грн.
Отже, оскільки відповідач долучив квитанції про сплату орендної плати на загальну суму 64000 грн, після ухвалення судом першої інстанції рішення суду, то колегія суддів бере їх до уваги під час здійснення розрахунку заборгованості та приходить до висновку, що розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 188793,69 грн (252793,69 грн - 64000 грн).
Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що суду не надано доказів вручення відповідачу податкового повідомлення-рішення щодо розміру орендної плати за вказаний у договорі об`єкт оренди у строки, встановлені статтею 286 Податкового кодексу України, оскільки ст.15 Закону України «Про оренду землі» та п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а не податкове повідомлення-рішення.
Таким чином, рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Щодо представництва прокурором держави в особі Самгородоцької сільської ради.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що є неконституційним подання прокурором позовної заяви в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради та апеляційної скарги, проте його доводи спростовується наступним.
З позовної заяви вбачається, що прокурор керуючись вимогами ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України, звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Частина 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.  Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.  Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх на обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).
Звертаючись до суду з позовом прокурор виконав вимоги процесуального закону, визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність їхнього захисту, а також зазначив орган, який, хоч і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах відповідні заходи не вжив, тобто допустив бездіяльність.
Крім того, рішенням Конституційного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 3-28/2024(59/24) визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.
Отже, посилання відповідача на те, що у прокурора відсутні повноваження для представництва в суді інтересів держави в особі Самгородоцької сільської ради, є безпідставними. 
Щодо розподілу судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір в сумі 17 049,79 грн (судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 6819,91 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 10229,87 грн).
На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року задовольнити частково.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (ЄДРПОУ -04328418) заборгованість за договором оренди від 16.11.2022 у розмірі – 188 793,69 грн.
Розірвати договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 16.11.2022, укладений між Самгородоцькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області та ОСОБА_1 , на підставі якого передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 0521486800:01:003:0119 загальною площею 9,0000 га під ставком, яка розташована в межах с. Самгородок на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області та водний об`єкт (водний простір) площею 9,0000 га, об`ємом 150,6 тис.м?, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав 04.01.2023 за №48915728.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909909, 21050, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 17 049,79 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: Т.Б. Сало 

І.В. Міхасішин