ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11778/25 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Златіна С.В.,
суддів: Осіпової О.О., Кравченка Є.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В : 
ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України (далі - відповідач; в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток, відповідно до статті 19 Закону України ''Про відпустки'' за 2019-2025 роки, як батьку двох дітей віком до 15 років, при виключенні зі списків особового складу;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі дні додаткових відпусток за 2019-2025 роки, як батьку двох дітей віком до 15 років у відповідності до статті 19 Закону України ''Про відпустки'', виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю:
- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток, відповідно до статті 19 Закону України ''Про відпустки'' за 2019-2025 роки, як батьку двох дітей віком до 15 років;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток за 2019-2025 роки, як батьку двох дітей віком до 15 років у відповідності до статті 19 Закону України ''Про відпустки'', виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття наказу про звільнення позивача з військової служби, відповідач протиправно не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2019-2025 роки як батька, який має двох дітей віком до 15 років.
Не погоджуючись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року, в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що позивач не надав відповідачу інформацію, що ОСОБА_2 не отримувала грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2019 року по 2025 рік, у зв`язку з чим військова частина не могла розглядати питання щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2019 року по 2025 рік, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки» позивачу.
Представник в/ч НОМЕР_1 також наголосив, що ОСОБА_1 не надавалася додаткова відпустка як батьку двох дітей віком до 15 років у відповідності до статті 19 Закону України «Про відпустки» та не виплачувалася компенсація за таку(-і) відпустку(-и) в оспорюваний період.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року - без змін, з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та звільнився з військової служби у запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 25 липня 2025 року №1461-ОС згідно з підпунктом «г» (через сімейні обставини або з інших поважних причин. перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці, не висловили бажання продовжувати військову службу) перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами), з 05 серпня 2025 року, що підтверджується витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05 серпня 2025 року №1144-ОС.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції серії НОМЕР_2 , у графі батько вказано: ОСОБА_1 , а у графі мати: ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції серії НОМЕР_3 , у графі батько вказано: ОСОБА_1 , у графі мати: ОСОБА_2 .
21 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Листом від 12 вересня 2025 року в/ч НОМЕР_1 повідомила позивача, що для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2019 по 2025 роки, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки» (із змінами), необхідно надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджуючий документ, що ОСОБА_2 грошову компенсацію за вищевказану відпустку за період з 2019 по 2025 роки не отримувала.
23 вересня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до в/ч НОМЕР_1 , у якій просив долучити до заяви від 21 серпня 2025 року (вхідний від 25 серпня 2025 року №С-11691) відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 22 вересня 2025 року, за період з січня 2019 року по липень 2025 року відносно дружини, ОСОБА_2 та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки») за період з 2019 по 2025 роки.
Листом від 03 жовтня 2025 року в/ч НОМЕР_1 повідомила позивача, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 22 вересня 2025 року, за період з січня 2019 року по липень 2025 року відносно ОСОБА_2 долучено до заяви від 21 серпня 2025 року (вхідний від 25 серпня 2025 року №С-11691). Виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2019 по 2025 роки, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки» (із змінами), немає можливості, так як не надано до ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджуючий документ (довідку), що ОСОБА_2 грошову компенсацію за вищевказану відпустку за період з 2019 по 2025 роки не отримувала. Додатково повідомлено, що для розгляду вищевказаного питання для нарахування та виплати грошової компенсації мають бути надані оригінали або завірені належним чином документи та довідки. 
Вважаючи таку бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною, ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
За змістом статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. 
Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Згідно зі статтею 12 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини восьмої статті 101 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
На виконання абзацу 3 пункту 14 статті 101 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пунктів 17 та 19 статті 101 Закону № 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. 
Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. 
Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Статтею 19 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток за 2019-2025 роки стало те, що позивачем не надано доказів, що його дружина - ОСОБА_2 , не отримувала грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток у згаданий період.
Водночас, наведені вище підстави відповідача для відмови є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Із записів трудової книжки ОСОБА_2 (дружини ОСОБА_1 ) серії НОМЕР_4 виданої 01 серпня 2006 року та відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб вбачається, що останній запис про трудову діяльність внесений 12 грудня 2018 року - звільнена з посади швачки Відокремленого підрозділу «ТК-Стиль» Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКСТИЛЬ КОНТАКТ» на підставі наказу від 11 грудня 2018 року №111218/1-К.
Разом з тим, довідкою Державного центру зайнятості Чернігівського обласного центру зайнятості від 05 серпня 2025 року №18.2/1276 підтверджується, що ОСОБА_2 перебуває на обліку, як зареєстрована безробітна в Чернігівській філії Чернігівського обласного центру зайнятості з 01 січня 2019 року по теперішній час, та не була працевлаштована в зазначений період.
Крім того, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 22 вересня 2025 року та станом на 14 жовтня 2025 року ОСОБА_2 , за період з січня 2019 року по серпень 2025 року відсутня інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується, що дружина позивача - ОСОБА_2 , не працювала у період з 2019 по 2025 рік, у зв`язку з чим не могла отримувати компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток. 
Як не заперечується сторонами у справі та є загальновідомим, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої частиною першою статті 19 Закону № 504/96-ВР, припиняється.
В той же час, за приписами Закону № 2011-XII у рік звільнення у разі невикористання військовослужбовцями щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі і військовослужбовцям-жінкам, які працювали та мали двох дітей віком до 15 років.
Судова колегія вважає, що право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на які набуто під час проходження військової служби в особливий період, не може бути обмежено. 
Враховуючи встановлені вище обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що ОСОБА_1 як батько двох дітей віком до 15 років у період з 2019 року по 2025 рік мав право на отримання додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону №504/96-ВР, а відповідач, з огляду на наведені вище обставини, протиправно відмовив у виплаті грошової компенсації позивачу за вказаний вид додаткових невикористаних відпусток. 
Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а протилежні доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення передбачені статтею 315 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач С.В. Златін

Суддя О.О. Осіпова

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст судового рішення виготовлено 30 березня 2026 року.