ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 280/6524/24
адміністративне провадження № К/990/12163/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Радишевської О. Р.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито, 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дічко Віталій Сергійович, на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 (суддя - Мінаєва К. В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025 (колегія суддів у складі: Добродняк І. Ю., Бишевської Н. А., Семененка Я. В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо взяття позивача на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; зобов`язати відповідача виключити позивача із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 до 12.09.2011. У зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі, керуючись частиною першою статті 32 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), відповідач 12.09.2011 виключив позивача з військового обліку, що підтверджується штампом у військовому квитку та паспорті. Водночас у лютому 2024 року на підприємство, де працює позивач, надійшов лист від ІНФОРМАЦІЯ_4 зі списком працівників, до якого входив і позивач, з вимогою їх виклику для уточнення облікових даних. Звернувшись до відповідача із роз`ясненням відповідних дій, позивачу було повідомлено, що наявний у нього в документах штамп не рахується та він підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних. Позивач уважає дії щодо його взяття на військовий облік протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 , маючи військове звання «рядовий», перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 до 12.09.2011.
12.09.2011 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі, виключив позивача з військового обліку, про що свідчать відповідні штампи у військовому квитку та паспорті громадянина України.
Відповідно до пункту 1 частини двадцять четвертої розділу 1 Закону України від 30.03.2021 № 1357-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» (далі - Закон № 1357-IX) та постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 утворено ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_6 .
20.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача взято на облік військовозобов`язаних, у військовому квитку позивача поставлений штамп «Взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.05.2024 представнику позивача повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15.05.1992. Відомості щодо виключення з військового обліку вказаного громадянина у ІНФОРМАЦІЯ_8 відсутні, штамп, який наведений у копії військового квитка ОСОБА_1 , не рахується. Також повідомлено, що відповідно до статті 22 Закону № 2232-XII граничний вік перебування на військовій службі військовозобов`язаних запасу рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - 60 років. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII розписано підстави постановки на військовий облік військовозобов`язаних.
27.05.2024 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідача з проханням повідомити, чи був ОСОБА_1 виключений 12.09.2011 з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі Збройних Сил України; чи був ОСОБА_1 взятий ІНФОРМАЦІЯ_2 на військовий облік військовозобов`язаних; а також надати копію рішення уповноваженої особи про взяття ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_8 .
12.06.2024 представник позивача звернувся до відповідача із аналогічним за змістом адвокатським запитом.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.06.2024 № Ю/7366 представнику позивача роз`яснено, що запитувані документи та інформація стосовно військового обліку ОСОБА_1 містять інформацію з обмеженим доступом.
Уважаючи протиправними дії відповідача щодо взяття позивача на військовий облік, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025, відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з набранням чинності змін до Закону № 2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду. Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач не досягнув 60-річного віку, тобто повинен, згідно з чинним законодавством, перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі № 280/6524/24 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм, передбачених: пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII у випадках взяття органами військового управління на військовий облік військовозобов`язаних осіб, які були раніше на законних підставах виключені з військового обліку; частиною дев`ятою статті 1, частинами другою, третьою, четвертою статті 27 Закону № 2232-XII у випадках зарахування органами військового управління в запас Збройних Сил України чи інших військових формувань осіб, які були раніше на законних підставах виключені з військового обліку; Інструкцією з організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 15.12.2010 № 660 (далі - Інструкція № 660) щодо взяття органами військового управління на військовий облік осіб, які були раніше на законних підставах виключені з військового обліку; Додатком № 2 до мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 22.06.2015 № 322/2/2180дск «Організаційно-методичні вказівки щодо порядку проведення призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період та його документального оформлення».
Крім того, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій помилково вважали позивача військовозобов`язаним, який перебуває у запасі Збройних Сил України, попри те, що він був виключений з військового обліку, та помилково ототожнюють та застосовують поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», які відповідно до статті 37 Закону № 2232-XII, відрізняються підставами застосування та правовими наслідками. Особи, зняті з військового обліку, не втрачають відношення до військового обов`язку та продовжують перебувати у статусі «військовозобов`язаний», а особи, виключені з військового обліку, втрачають як відношення до військового обов`язку, так і статус «військовозобов`язаний».
Також скаржник зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не врахували такі обставини справи: рішення суб`єкта владних повноважень (відповідного ТЦК та СП) про виключення позивача з військового обліку було прийнято відповідно до норм Закону № 2232-XII, які діяли на той час; рішення про виключення позивача з військового обліку було остаточним, ніким не оскаржувалося та не скасовувалося у визначений Законом спосіб; пункт 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII (у редакції від 12.10.2023), як і будь-який інший нормативно-правовий акт України, не містить приписів, відповідно до яких взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають раніше виключенні з військового обліку громадяни України; після події виключення позивача з військового обліку 12.09.2011, не приймалося жодного нормативно-правового акту та не вносилося жодних змін до чинних нормативно-правових актів, якими би визначався порядок взяття на військовий облік осіб, раніше виключених з нього, та відповідно до яких ІНФОРМАЦІЯ_2 або інший державний орган наділявся б повноваженнями брати на військовий облік військовозобов`язаних громадян України, які у визначеному законом порядку були раніше виключені з військового обліку.
Водночас суди попередніх інстанцій не застосували до оскаржуваних дії відповідача норми матеріального права, визначені пунктом 1 частини другої статті 2 КАС України. Зокрема, в оскаржуваних рішеннях суди обмежилися мотивуванням своїх висновків щодо обов`язку позивача перебувати на військовому обліку та відсутності підстав для його виключення з військового обліку, проте так і не назвали конкретну норму конкретного нормативно-правового акту України, якою: визначено повноваження ТЦК та СП або інших органів державної влади поновлювати на військовому обліку військовозобов`язаних осіб, які раніше були виключені з військового обліку; визначено порядок як «автоматичний», так і будь-якого іншого поновлення на військовому обліку осіб, які раніше були виключені з військового обліку; визначено процедуру реалізації ТЦК та СП таких повноважень.
Також, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій застосували норми Інструкції № 660, які не регулюють спірних правовідносин, оскільки ця Інструкція регулювала ведення військового обліку в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах, та не давала повноважень цим суб`єктам вносити будь-які записи до військово-облікових документів громадян.
Окремо скаржник наголошує на тому, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, не було дотримано і принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в розрізі кожного з предметів оскарження у цій справі, а саме: не витребувано повторно у відповідача необхідних доказів у справі, не забезпечено виконання рішення суду про витребування доказів.
Також скаржник уважає, що судами попередніх інстанцій, у зв`язку з неправильним встановленням характеру спірних правовідносин, у справі № 280/6524/24 не перевірялася відповідність чинному законодавству дій відповідача зі взяття на військовий облік особи, яка раніше була виключена з нього, не мала відношення до військового обов`язку та не мала статусу «військовозобов`язаний».
Крім того, на думку скаржника, є помилковим застосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних рішень висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.09.2018 у справі № 814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі № 820/3113/17, оскільки правовідносини та предмет розгляду у цих судових справах не є подібними із правовідносинами та предметом розгляду судової справи № 280/6524/24. Водночас скаржник зазначає про те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.04.2021 у справі № 320/6666/18.
Позиція інших учасників справи
Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.
Рух касаційної скарги
21.03.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дічко В. С., на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанов у Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 280/6524/24.
Ухвалою Верховного Суду від 01.04.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дічко В. С., на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанов у Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2026 закінчено підготовку цієї справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18.03.2026 № 331 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 280/6524/24 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартинюк Н. М., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2026 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Радишевську О. Р. для розгляду судової справи № 280/6524/24.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з частинами третьою, сьомою, дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII передбачено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, зокрема, на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу»; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби поліцейські, особи начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітники Служби судової охорони, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу; які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені зі служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування у запасі.
Відповідно до частини шостої статі 37 Закону № 2232-XII виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: 1) призвані чи прийняті на військову службу; 2) проходять військову службу (навчання) у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; 4) досягли граничного віку перебування в запасі; 5) припинили громадянство України; 6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину; 7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; 8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.
Відповідно до пункту 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок 1487), військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Пунктом 22 Порядку № 1487 визначено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону № 2232-XII.
Приписами статті 28 Закону № 2232-XII, у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем 40 років (07.11.2010), було визначено, що запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних. Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Статтею 32 Закону № 2232-XII, у редакції, що діяла на момент досягнення позивачем 40 років (07.11.2010), було визначено, що військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, а також визнані військово-лікарськими комісіями непридатними для військової служби у воєнний час, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.
Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» (далі - Закон № 1169-VII, який набрав чинності 01.04.2014) було внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-XII, зокрема, частину другу статті 28 Закону № 2232-XII викладено у такій редакції: «Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 50 років».
Законом України від 22.07.2014 № 1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 1604-VII, який набрав чинності 13.08.2014), було внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-XII, зокрема, у пункті 2 частини другої цифри « 50» замінено цифрами « 60».
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, зводяться до питання правомірності дій відповідача щодо взяття позивача на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як особу, яка раніше була виключена з військового обліку, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що з набранням чинності змін до частини другої статті 28 Закону № 2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду. Таким чином, у зв`язку з продовженням граничного віку перебування в запасі, позивача автоматично поновлено, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач не досягнув 60-річного віку, тобто повинен, згідно з чинним законодавством, перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Скаржник указує на те, що суди попередніх інстанцій зашили поза увагою той факт, що на момент вчинення відповідачем оскаржуваних дій (20.02.2024), позивач, у розумінні Закону № 2232-XII (у будь-якій редакції), уже не перебував на військовому обліку та не мав відношення до військового обов`язку у жодній з визначених Законом № 2232-XII категорій - «допризовник», «призовник», «військовозобов`язаний», «військовослужбовець», «резервіст», оскільки він 12.09.2011 був виключений з військового обліку, тобто втратив статус «військовозобов`язаний» та перестав перебувати у запасі Збройних Сил України чи інших військових формувань.
Оцінивши доводи касаційної скарги в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Суд зазначає таке.
Статтею 32 Закону № 2232-XII, у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем 40 років (07.11.2010), було визначено, що військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, а також визнані військово-лікарськими комісіями непридатними для військової служби у воєнний час, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 12.09.2011 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі, виключив позивача з військового обліку, про що свідчать відповідні штампи у військовому квитку та паспорті громадянина України.
Проте 20.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача взято на облік військовозобов`язаних, у військовому квитку позивача поставлений штамп «Взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.05.2025 у справі № 280/2880/24, законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», при цьому, при знятті з військового обліку Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік. Отже, різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку.
З аналізу положень Закону № 2232-XII Верховний Суд у справі № 280/2880/24 дійшов висновку, що «громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаний», водночас зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних:
звільнені з військової служби в запас;
які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу»;
військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;
звільнені зі служби поліцейські, особи начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітники Служби судової охорони, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України;
які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;
зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України;
які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу;
які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які звільнені зі служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування у запасі.
Отже, згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII взяти на військовий облік можуть громадян, які зняті з військового обліку, а не є виключеними з військового обліку.
Водночас положення Закону № 2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, зазнавало змін.
Так, згідно зі статтею 28 Закону № 2232-XII, у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем сорокарічного віку - 07.11.2010, запас військовозобов`язаних поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних. Військовозобов`язані, які перебували у запасі та мали військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділялися на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. При цьому граничний вік перебування в запасі другого розряду був граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
У подальшому, Законом № 1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом № 1604-VII - до 60 років.
Проте приписи статті 28 Закону № 2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві, змін не зазнали.
Тобто з набранням чинності указаних змін до Закону № 2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач, ІНФОРМАЦІЯ_9 , не досягнув 60-річного віку, тобто повинен, згідно з чинним законодавством, перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Що стосується доводів скаржника про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, оскільки, на думку скаржника, питання тут не в тому, поширюють чи не поширюють свою дію на спірні правовідносини зміни, внесені Законами № 1169-VII та № 1604-VII, з огляду на момент виникнення спірних правовідносин, а в тому, чи поширюють вони свою на дію саме на осіб, виключених з військового обліку на законних підставах, Верховний Суд уважає їх помилковими з огляду на таке.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України: випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами правовідносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Унесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у цьому випадку йдеться не про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, а поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави.
У зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Таким чином, оскільки за чинними нормами статті 28 Закону № 2232-XII позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних.
Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його конституційних прав і свобод.
Окрім того, у спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами у цій справі правовідносини виникли у 2024 році, тобто після внесення відповідних змін до Закону № 2232-XII.
Що стосується доводів скаржника про помилкове застосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних рішень висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.09.2018 у справі № 814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі № 820/3113/17, з огляду на неподібність правовідносин та предмета спору у цих справах із правовідносинами та предметом спору у справі № 280/6524/24, Верховний Суд їх відхиляє, оскільки хоча спірні правовідносини у цій справі та у справах № 814/4386/15, № 820/3113/17 не є тотожними, однак це не спростовує їх змістовну подібність, зумовлену, зокрема, подібним матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин.
Також скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 320/6666/18, проте вони сформовані за інших фактичних обставин справи у спорі про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій. Відтак, такі висновки Верховного Суду нерелевантні для застосування до спірних правовідносин.
Доводи скаржника про помилкове застосування судом першої інстанції положень Інструкції № 660, з огляду на те, що указана Інструкція не регулює спірних правовідносин, Суд відхиляє, оскільки застосування судом першої інстанції указаної Інструкції не слугувало єдиною підставою для відмови у позові, і як наслідок не призвело до ухвалення незаконного рішення.
Доводи скаржника про порушення судами норм процесуального права у частині повторного не витребування доказів судом першої інстанції та у частині нерозгляду аналогічного клопотання судом апеляційної інстанції, Судом не аналізуються, оскільки вони не були підставою для відкриття касаційного провадження.
Оцінюючи інші доводи касаційної скарги, Суд зазначає, що вони зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду скаржника з правовою оцінкою судів обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
Суд наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, установлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду судом касаційної інстанції є виключно питання застосування права.
З урахуванням наведеного, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин, Суд дійшов до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги його не спростовують.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дічко Віталій Сергійович, залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   О.Р. Радишевська