Справа № 754/9976/24 
Провадження № 2/188/520/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Місюра К.В.
за участю секретаря судового засідання: Бібікова В.В.,
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явилась
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,- 
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі злісним невиконанням батьківських обов`язків по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувають у шлюбі з 06.06.2015 року та є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із позивачем. Позивач зазначає, що відповідач припинив будь-яке спілкування з позивачем та сином з початку повномасштабного вторгнення. Після припинення спільного проживання відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина, про що свідчить його повне ігнорування спілкування з ним, він не цікавиться його життям, здоров`ям, розвитком, взагалі не приймає участі в його вихованні, на зв`язок не виходить, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. 
В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу в її відсутність, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою, зазначеною в позовній заяві. 
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. 
На підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд, керуючись ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .
Як зазначила позивач в своїй позовній заяві, шлюб з відповідачем було укладено 06.06.2015 року, одна на підтвердження викладених обставин жодного доказу матеріали справи не містять.
Інформації про розірвання шлюбу матеріали справи також не містять. 
Як зазначено в позовній заяві, позивач з дитиною проживають разом, відповідач припинив будь-яке спілкування з позивачем та сином з початку повномасштабного вторгнення. Після припинення спільного проживання відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина, про що свідчить його повне ігнорування спілкування з ним, він не цікавиться його життям, здоров`ям, розвитком, взагалі не приймає участі в його вихованні, на зв`язок не виходить, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. 
Між тим, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо звернення позивача до відповідних державних органів із заявою про стягнення в примусовому порядку з відповідача аліментів на утримання дитини, а також щодо ухилення відповідача від обов`язку по утриманню дитини. 
У висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102-6155 від 02.12.2025 року зазначено про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Так, підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. 
Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року)
За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
Згідно ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , позивач посилалась, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не приймає участі у її житті, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд не погоджується з обставинами, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про злісне та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. 
Між тим, судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, а позивачем в свою чергу не спростовано, що позивач з відповідачем на сьогоднішній день перебуває у шлюбі. 
До того ж, позивачем не надано доказів в підтвердження того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, не надаючи при цьому матеріальної допомоги на утримання дитини.
Отже, судом зроблено висновок, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували винну поведінку відповідача щодо виконання своїх батьківських обов`язків.
Доказів притягнення відповідача до відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини матеріали справи також не містять. 
Так, висновок органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102-6155 від 02.12.2025 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, має лише рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. 
Посилання позивача на те, що дитина протягом тривалого часу проживає разом із матір`ю та не бачиться із відповідачем не є підставою для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки, по-перше, зміна місця проживання був свідомим вибором позивача, а по-друге, позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.
Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність достовірних та достатніх даних, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому у задоволені позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 164, 166 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача. 
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
 Суддя 	  К. В. Місюра