ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 р.	Справа № 591/12633/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Косар А.І., по справі № 591/12633/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови, у якому просив:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №Х10/25-117 від 25.10.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн та закрити адміністративне провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП;
- стягнути на користь позивача судові витрати.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2025 у справі № 591/12633/25 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання скасування постанови № Х10/25-117 від 25.10.2025 про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2025 у справі №591/12633/25 та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що відповідачі у справі порушили строк подання відзиву на позовну заяву та не надали до суду першої інстанції документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, що унеможливило ознайомлення позивача з їхнім змістом та надати відповідь. Позивач також зазначає, що він був затриманий та примусово доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В апеляційній скарзі наголошено, що позивач не відмовлявся від проходження ВЛК, однак просив відстрочити дату його проведення через необхідність надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, та відсутність таких документів із собою. При цьому, позивач зазначає, що відповідно до повістки №4914 йому належало з`явитись для проходження медичного огляду 14.10.2025 о 21:00 год до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , у той же час згідно з направленням на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 №5209198 позивач був зобов`язаний з 16.10.2025 прибути для проходження ВЛК до приміщення КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради.
Крім цього, вказано, що згідно з довідкою про доставлення від 14.10.2025 позивача о 19:49 год доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак у цей час позивач був позбавлений можливості прибути до медичного закладу з метою проходження огляду на визначення придатності до військової служби; обґрунтованих пояснень стосовно того, яким чином у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 14.10.2025 о 20:10 год (тобто раніше, аніж вказано у повістці та у іншому місці, куди було направлено ОСОБА_1 для проходження ВЛК згідно направлення №5209198) був виявлений факт відмови позивача від проходження медичного огляду, відповідачами не надано.
Додатково позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № Х10/25-117 від 25.10.2025, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час дії правового режиму воєнного стану категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі направлення на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 № 5209198, чим порушив аб. 3 ч. 1 Закону № 3543-ХІІ та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП.
Зазначене у постанові є аналогічним відомостям, викладеним у складеному протоколі № Х 10/25-117 від 14.10.2025 відносно позивача, у якому є підпис позивача про повідомлення, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 25.10.2025 о 14 год. 10 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачу роз`яснено права і обов`язки.
До протоколу додано послужну картку, довідку про доставку, копію водійського посвідчення, електронне направлення на ВЛК № НОМЕР_1 , копію протоколу затримання АП3318 №002067, копію повістки №4914, копію акту відмови від повістки, відео з камери BOBLOV №15, копію з журналу реєстрації направлення на ВЛК, заяву про відмову, картку обстежуваного.
Вважаючи постанову № Х10/25-117 від 25.10.2025 неправомірною, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з оскаржуваною постановою стала відмова позивача від проходження військово-лікарської комісії, позивачем власноручно написано заяву про відмову від проходження ВЛК, після ознайомлення з адміністративною відповідальністю як наслідок вчинення таких дій, що зафіксовано на відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки. Суд першої інстанції зазначив, що доводи позивача відносно протиправності постанови у справі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно зі статтею 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно зі статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами частин 2, 3 статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому, процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення як порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції № 3, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол (пункт 6 розділу ІІ Інструкції № 3).
Як встановлено з матеріалів справи, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № Х10/25-117 від 25.10.2025, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час дії правового режиму воєнного стану категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі направлення на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 № 5209198, чим порушив вимоги абз. 4 ч.1 ст. 22 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Водночас, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 вказаного Закону, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та триває.
Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Так, згідно з абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
За приписами частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, з наведеного вище слідує, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду.
Відповідно до пункту 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі – Порядок № 560), резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11, яке реєструється у письмовій формі у журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається військовозобов`язаному та резервісту під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду (пункт 74-1 Порядку № 560).
Згідно з протоколом № Х 10/25-117 від 14.10.2025, позивач відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі направлення на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 № 5209198. Згідно з протоколом, позивача повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 25.10.2025 о 14:10 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протокол № Х 10/25-117 містить відмітку про те, що другий примірник протоколу отриманий позивачем.
Як випливає зі змісту оскаржуваної постанови, позивач не з`явився на розгляд адміністративної справи, про причини своєї неявки не сповістив.
25.10.2025 було винесено оскаржувану постанову № Х10/25-117 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн.
Відповідачем надано направлення на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 № 5209198 (дата початку медичного огляду – 16.10.2025).
Відповідачем також надано копію картки обстеження та медичного огляду з особистою відміткою позивача про відмову від проходження ВЛК.
Крім того, в матеріалах адміністративної справи, наданих відповідачем, міститься копія заяви позивача про відмову 14.10.2025 від проходження комісії ВЛК із указанням ознайомлення позивача з адміністративною відповідальністю.
Також надано акт відмови від отримання повістки про проходження ВЛК, яким зафіксовано відмову позивача від підпису повістки про виклик від 14.10.2025 № 4914 для проходження ВЛК та визначення призначення на особливий період на 14.10.2025 о 21:00, письмову заяву позивача від 14.10.2025 про відмову від проходження ВЛК.
Колегія суддів звертає увагу, що у заяві позивача від 14.10.2025 про відмову від проходження ВЛК не зазначені причини такої відмови.
На відеозаписі, наданому відповідачем, зафіксована відмова позивача від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби 14.10.2025. Із даного відеозапису вбачається, що позивач не скористався можливістю зазначити причини своєї відмови від проходження медичного огляду.
14.10.2025 водієм взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 старшим солдатом ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення № Х 10/25-117, з яким позивач ознайомлений під підпис.
Отже, матеріали справи містять докази про відмову позивача від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Виходячи із наявності у матеріалах справи доказів про відмову позивача від проходження медичного огляду, колегія суддів доходить висновку, що у відповідача були підстави для винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що він не відмовлявся від проходження ВЛК, а просив відстрочити дату його проведення через необхідність надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту, виписки з медичної документації, та те, що згідно з направленням на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 №5209198 позивач був зобов`язаний 16.10.2025 прибути для проходження ВЛК до приміщення КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради з огляду на таке.
Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі – Положення №402), яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями і поширюється на військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 3.1 розділу ІІ Положення № 402, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
Згідно з абз. 3 п. 3.4 Розділу 3 Положення № 402, лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.
Пунктом 3.5 зазначеного розділу Положення № 402 визначено, що до початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю.
Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ (електронній системі охорони здоров`я).
Згідно з пунктом 3.8 Розділу 3 Положення № 402, постанова ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.
З аналізу наведеного слідує, що надання вказаних медичних документів є обов`язком військовозобов`язаного у випадку, якщо військово-лікарська комісія не має доступу до медичних документів військовозобов`язаного під час проведення ВЛК або такі документи відсутні в ЕСОЗ, а тому відсутність у військовозобов`язаного на руках медичної документації при направленні на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією не є підставою для відмови від проходження медичного огляду. 
У той же час, як було зазначено раніше, згідно з частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які, зокрема, приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду.
Як встановлено з матеріалів справи, на ім`я позивача було видано повістку про виклик від 14.10.2025 № 4914 для проходження ВЛК та визначення призначення на особливий період на 14.10.2025 о 21:00, від отримання якої позивач відмовився, що зафіксовано в акті відмови від отримання повістки про проходження ВЛК.
Позивач відмовився проходження комісії ВЛК, що підтверджується відповідною заявою позивача від 14.10.2025.
Крім цього, із наданого відповідачем відеозапису випливає, що позивачу було запропоновано пройти ВЛК о 21:00 14.10.2025, від чого позивач відмовився, як відмовився і від отримання повістки для проходження військово-лікарської комісії.
У зв`язку із зазначеним вище, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем ні в заяві, ні усно під час складання протоколу уповноваженою особою не заявлено причину відмови від проходження ВЛК 14.10.2025.
Колегія суддів вказує, що позивачем також не було пройдено ВЛК після 14.10.2025, у тому числі у дату, вказану в направленні на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 № 5209198, тобто 16.10.2025, що підтверджується додатковими поясненнями позивача, наданими ним суду 02.03.2026.
З урахуванням вказаних вище норм, колегія суддів зазначає, що у лікарів, які включені до складу ВЛК, наявний доступ до ЕСОЗ для отримання необхідних медичних даних військовозобов`язаного, а надання військовозобов`язаним додаткових документів про стан його здоров`я необхідне у разі, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ, тому відсутність у позивача на руках медичної документації при направленні на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією не є обґрунтованою підставою для відмови від проходження медичного огляду.
З огляду на зазначене та враховуючи, що наявними матеріалами справи підтверджено відмову позивача від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, непроходження позивачем такого медичного огляду ні 16.10.2025 згідно з направленням на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 № 5209198, ні в будь-яку іншу дату після цього, колегія суддів доходить висновку про безпідставність доводів позивача.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що наявне в матеріалах справи направлення на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 №5209198, в якому зазначена дата початку проходження ВЛК - 16.10.2025, йому не надавалась, про можливість проходження ВЛК 16.10.2025 не повідомлялось, оскільки позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії та від отримання повістки для її проходження, а отже, невручення позивачу направлення на військово-лікарську комісію від 14.10.2025 №5209198 і неповідомлення позивача про можливість її проходження 16.10.2025 не спростовує факту відмови позивача від проходження ВЛК.
Так, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний журнал реєстрації направлень на військово-лікарську-комісію, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому міститься реєстраційний номер направлення на військово-лікарську комісію (№ 5209198), прізвище, ім`я та по батькові позивача, вказано строк проведення військово-лікарської комісії (14.10 – 28.10), позивачем поставлено особистий підпис про ознайомлення з відповідальністю за ухилення від проходження призову на військову службу під час мобілізації шляхом ухилення від медичного огляду, вчинено запис про відмову від отримання направлення на військово-лікарську комісію.
При цьому, доводи позивача про те, що згідно з протоколом № Х 10/25-117 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 14.10.2025 о 20:10 год був виявлений факт відмови позивача від проходження медичного огляду, тобто раніше, аніж вказано у направленні №5209198, направлення підписано керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 за допомогою електронного цифрового підпису 15.10.2025, колегія суддів відхиляє, оскільки факт відмови позивача від проходження ВЛК зафіксовано належними доказами у справі, доказів у підтвердження поважності причин відмови від проходження медичного огляду позивачем або проходження ним медичного огляду після складення вказаного протоколу, до суду не надано, а тому дані неточності, зазначені позивачем, не спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення.
Доводи позивача про те, що відповідачі у справі порушили строк подання відзиву на позовну заяву та не надали до суду першої інстанції документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, що унеможливило ознайомлення позивача з їхнім змістом та надання відповіді, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже зазначені порушення норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції у відповідності до частини 3 статті 317 КАС України.
Стосовно посилань позивача про його затримання та примусове доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством, зокрема статтею 262 КУпАП та статтею 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено чіткі випадки та процедури здійснення адміністративного затримання та доставлення громадян до ТЦК та СП органами Національної поліції для виконання правил військового обліку.
При цьому, колегія суддів вказує на те, що предметом позову є постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 25500 грн. за правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а не дії посадових осіб щодо затримання позивача під час його доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про законність постанови про накладення адміністративного стягнення №Х10/25-117 від 25.10.2025, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн, відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час розгляду колегією суддів.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частпною 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із врахуванням зазначеного, колегія суддів вказує, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, підстави для здійснення повторного розподілу судових витрат у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2025 по справі № 591/12633/25 -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено 17.03.2026 року