ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

21 квітня 2026 року	Справа №160/31071/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу № 160/31071/25 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах себе та малолітньої дитини ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

28.10.2025 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах себе та малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції в частині не нарахування та не невиплати за життя ОСОБА_3 додаткової винагороди в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану", за період з липня по грудень 2024 рік; зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану", за період з липня по грудень 2024 рік належне, але не отримане ОСОБА_3 до дня смерті, дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_2 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є дружиною, а ОСОБА_2 є донькою загиблого поліцейського ОСОБА_3 , який проходив службу у складі підрозділу «Хижак» Департаменту патрульної поліції. Вказує, що починаючи з 01.04.2024 ОСОБА_3 мав право на отримання одноразової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань, однак відповідачем вказана винагорода не нараховувалась, а позивачі не отримали належні кошти, які повинні були нараховані загиблому чоловіку (батьку) за життя під час безпосередньої участі у бойових діях на Курському напрямку. Позивачі вважають таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки були наявні всі умови для здійснення відповідних виплат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року адміністративний позов було залишено без руху, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/31071/25.
04.12.2025 року Департаментом патрульної поліції до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та серед іншого зазначає, що перебування поліцейського в зоні бойових дій не є підставою для включення його до наказу про виплату одноразової винагороди в розмірі 70 000 тисяч гривень за кожні 30 днів такого перебування, оскільки таке нарахування має відбуватись за фактом дотримання певних умов. Зазначає, що позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у повному обсязі, відповідно до характеру виконуваних ним завдань в зоні бойових дій. Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню через безпідставність.
09.12.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
15.12.2025 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримано позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є дружиною, а ОСОБА_2 є донькою загиблого полійцейського ОСОБА_3 , який проходив службу в Департаменті патрульної поліції, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно свідоцтва про смерть від 15.03.2025 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до витягу із наказу Департаменту патрульної поліції від 17.03.2025 року №457 о/с «По особовому складу» припинено службу в поліції відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнивши зі служби в поліції та виключивши зі списків особового складу по управлінню патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .
Висновком акту спеціального розслідування нещасного випадку №61 від 30.06.2025 року встановлено, що спеціальна комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку кваліфікувала, що інспектор відділення тактичної підтримки батальйону № 1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , загинув внаслідок отриманих поранень у період дії воєнного стану під час участі у бойових діях при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в період проходження служби під час виконання службових обов`язків (підпункт 1 пункту 7 розділу III Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС від 05.10.2020 № 705). 
Листом Департаменту патрульної поліції від 28.07.2025 року №17598-2025 представника позивача серед іншого повідомлено, що відповідно до абзацу другого пункту 2 Порядку від 28.11.2022 № 775 поліцейським, які виконують бойові (спеціальні) завдання під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій, на території держави-агресора, за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань додатково до додаткової винагороди виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень (далі - одноразова винагорода). Зазначено, що інспектор відділення тактичної підтримки батальйону № 1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 до бойових завдань, визначених у абзаці другому пункту 2 Порядку, не залучався.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не невиплати за життя ОСОБА_3 додаткової винагороди в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень за кожні 30 днів виконання бойових завдань, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, позивачі звернулись до суду з даним позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (в редакції на час спірних правовідносин).
Згідно статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
За змістом частини 1, 4 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затвержено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських. 
Пунктами 1, 2 Розділу VII Порядку №260 передбачено, що у разі смерті (загибелі) поліцейського належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому поліцейський помер (загинув), виплачується органом поліції або ЗВО за останнім місцем служби (навчання) рівними частинами членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Члени сім`ї загиблого поліцейського визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. У разі якщо один із членів сім`ї, який має право на отримання грошового забезпечення відмовляється від його отримання, надається нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку заява про відмову від отримання грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення в разі смерті (загибелі) поліцейського здійснюється за заявою про виплату грошового забезпечення в разі смерті (загибелі) поліцейського, форма якої наведена в додатку 4 до цих Порядку та умов, членів сім`ї, на ім`я керівника органу поліції або ректора ЗВО, у якому поліцейський проходив службу (навчання).
Отже, члени сім`ї загиблого поліцейського мають право на належні поліцейському, але не отримані ним до дня смерті основні та додаткові види грошового забезпечення.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя не було нараховано одноразову винагороду за спірний період в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів виконання бойових завдань, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану".
У справі, що розглядається, позивачі звернулись до суду з вимогами про нарахування та виплату грошового забезпечення загиблого поліцейського, який за життя не звертався до суду з такими вимогами.
Зважаючи на приписи статей 1218, 1219, 1227 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), при цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема: суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Водночас, не входять до складу спадщини права і обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця: зокрема 1) особисті немайнові права; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Тобто, виходячи з аналізу вище зазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 наведено тлумачення статті 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, щодо видів грошових сум, які входять до складу спадщини.
В цій постанові Верховний Суд з-поміж іншого зауважив, що право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, пов`язане з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). За таких обставин, Суд висновував, що « Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж з спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
У постанові від 22 жовтня 2024 року по справі № 520/15186/23 Верховний Суд констатував, що у разі, якщо питання перерахунку грошового забезпечення військовослужбовцем за життя не ставилося і з такими вимогами до суду він не звертався, то, якщо позов пред`явила особа, якій не належить право такої вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
Отже право на перерахунок певних виплат, мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, пов`язане з його суб`єктивним правом, тому у членів сім`ї спадкодавця або ж з спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. 
Так, Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок про те, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, (постанови від 27 вересня 2023 року у справі № 420/16546/21, від 05 грудня 2023 року у справі № 420/18164/21 та від 10 липня 2024 року у справі № 420/10899/21).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2024 року справа № 560/3390/23.
Таким чином право на одержання належного грошового забезпечення належить виключно до особистих прав особи, яких вона набуває за наявності передбачених законом умов, та таке право не може переходити в порядку правонаступництва до іншої особи.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що загиблому чоловіку та батьку позивачів за життя під час проходження служби до дня смерті відповідачем було нараховане/перераховане, але не виплачене грошове забезпечення, а саме одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів виконання бойових завдань за спірний період.
Отже, за відсутності нарахованих, але невиплачених грошових коштів, належних до дня смерті загиблому чоловіку та батьку позивачів, зокрема здійснення нарахування та виплати одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень (за кожні 30 днів виконання бойових завдань), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану", у позивачів відсутні підстави для отримання таких грошових виплат, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя грошове забезпечення.
В свою чергу, право на пред`явлення позовних вимог нерозривно пов`язане з особою поліцейського та належало виключно ОСОБА_3 .
Позивач в даній справі є неналежним позивачем, оскільки право на перерахунок певних виплат, мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, воно пов`язане з його суб`єктивним правом, тому у членів сім`ї спадкодавця або ж з спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. 
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах себе та малолітньої дитини ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська