ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року	справа № 380/7458/25	

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Чаплик І.Д.,
секретар судового засідання Тимоць М.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної (військової) адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в
ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Львівської обласної державної (військової) адміністрації (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Винниченка, 18; ЄДРПОУ: 00022562), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24 березня 2025 року №73/0/8-25ВА "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ";
поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації;
стягнути з Львівської обласної державної (військової) адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25.03.2025 по момент набрання законної сили рішенням суду у даній справі, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів;
встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Позовна заява обгрунтована тим, що оскаржуваним розпорядженням від 24 березня 2025 року №73/0/8-25ВА ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління-начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації на підставі ст.15 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», п.1 ч.1 ст.87, 89 ЗУ «Про державну службу» (далі також - Закон № 889-VІІІ), ст.47, 116 КзПП України та у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Львівської обласної державної адміністрації та відмовою від продовження роботи на запропонованих вакантних посадах. Позивач не погоджується з таким розпорядженням, вважає його протиправним та не обґрунтованим, прийнятим з порушенням норм Закону № 889-VІІІ. Зазначає, що рішення про звільнення з огляду на норми спеціального закону (Закону № 889-VІІІ) мав приймати саме керівник апарату обласної державної адміністрації, а не голова видаючи оскаржуване розпорядження, до повноважень якого не належить звільнення чи призначення працівників апарату Львівської обласної державної адміністрації. Звертає увагу суду, що жодної вакантної посади позивачеві в законному порядку не було запропоновано, а також відсутнє будь-яке повідомлення про звільнення котре відповідає приписам частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, що свідчить про порушення принципу законності прийнятого рішення про звільнення позивача з державної служби. Зазначає, що після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення. Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Вважає, що рівнозначною посадою позивача - «заступник начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», яка відноситься до підкатегорій «Б2», є посада «заступник начальника управління - начальника відділу правового забезпечення юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», а тому відповідач був зобов`язаний запропонувати дану рівнозначну посаду позивачу, однак всупереч норм Закону № 889-VІІІ свідомо цього не зробив. Окрім цього позивач покликається на прийняття оскаржуваного розпорядження після спливу семимісячного строку, оскільки затвердження структури апарату обласної державної адміністрації і внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації №679/0/5-15 від 30.10.2015 «Про впорядкування структури обласної державної адміністрації», виклавши додаток 1 у новій редакції, відбулось 15.08.2024, про що не повідомлялось у законний спосіб позивача, котрий був звільнений 24.03.2025 у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Львівської обласної державної адміністрації та відмовою від продовження роботи на запропонованих вакантних посадах. Просить скасувати розпорядження про звільнення, поновити його на посаді та стягнути середній заробіток.
Ухвалою від 21.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.05.2025 та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.
06.05.2025 представником позивача подано клопотання про витребування доказів по справі, в якому просить витребувати інформацію та документи котрі мають значення для вирішення даної справи, а саме щодо проведення класифікації посад державної служби позивача, повний пакет офіційних документів, що стосуються класифікації посад державних службовців позивача, інформацію про щомісячні премії, нараховані позивачу, за 2024 та 2025 роки, копію рішення (розпорядження) про внесення змін до структури апарату обласної державної адміністрації зі всіма додатками (візи з тилової сторони розпорядження, службові записки та пояснюючі записки), котре слугувало підставою внесення змін у штатний розпис ЛОДА, завірені копії затверджених Генеральним штабом ЗСУ документів, що відображають зміни в структурі та штатному розписі ЛОДА, які призвели до скорочення посади позивача, детальну інформацію про щомісячні виплати заробітної плати, зокрема посадового окладу позивача за період з серпня 2024 року по березень 2025 року включно, інформацію та належним чином завірену копію про попередження та ознайомлення позивача як державного службовця про наступне звільнення, документальне підтвердження (копію листів, повідомлень, актів) пропозиції іншої чи інших посад, що відповідають його кваліфікації (позивача), інформацію про усі вакантні посади наявні станом на 24.03.2025 у Львівській обласній державній адміністрації (апарат та структурні підрозділи). Клопотання мотивоване тим, що відповідач ухиляється від надання відповіді на запити позивача.
07.05.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що повноваження на прийняття рішення про звільнення позивача та видачу про це відповідного розпорядження передбачено пунктом 3 частини 7 статті 15, пунктом 8 частини 7 статті 15, абзацом 1 частини 5 статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", про що також зазначено і в оскаржуваному розпорядженні. Зазначає, що з аналізу частини 3 статті 87 Закону № 889-VІІІ слідує, що у суб`єкта призначення є обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду. Вказує, що на виконання вказаної норми позивачу 17.02.2025 оголошено та запропоновано для ознайомлення і вручення примірник Попередження про можливе звільнення, в якому було повідомлено про скорочення посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації, запропоновано для працевлаштування посаду начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації, а також роз`яснено, що у випадку відмови позивача від працевлаштування, його буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VІІІ не раніше ніж через 30 днів. Додатково вказане повідомлення направлено на поштову та електронну адреси позивача. Отже, на переконання представника, відповідачем було повністю та належним чином виконано приписи частини 3 статті 87 Закону № 889-VІІІ, а саме керівником державної служби попереджено позивача, як державного службовця про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів; одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті керівник державної служби запропонував державному службовцю іншу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача.
Відповідач не погоджується з доводами позивача про те, що жодної вакантної посади не було запропоновано, оскільки позивачу було запропоновано для працевлаштування посаду начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації, яка належить до категорії «Б» посад державної служби, як і посада, яку займав позивач. Однак, від працевлаштування на зазначеній посаді позивач відмовився. Таким чином, має місце юридичний факт вжиття заходів до реального працевлаштування позивача шляхом пропонування роботи на посаді державної служби тієї самої категорії, відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача. Пропозицію позивачу саме посади начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації обгрунтовує тим, що основною метою такої посади є забезпечення та представництво інтересів обласної державної адміністрації та голови обласної державної адміністрації в судах та правоохоронних органах, що входило в обов`язки і на попередній посаді, а також необхідність забезпечення безперебійної роботи та функціонування роботи відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління, що відповідало професійній підготовці та професійним компетентностям позивача, а також належить до категорії «Б» посад державної служби, як і посада, яку займав позивач.
Відповідач також спростовує доводи позивача про недотримання строку попередження, оскільки розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 14.02.2025 №40/0/8-25ВА «Про введення в дію штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), яким введено в дію з 25 березня 2025 року штатний розпис на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), затверджений 29 січня 2025 року Головнокомандувачем Збройних Сил України, прийнято лише 14.02.2025, а розпорядженням начальника Львівської обласної військової адміністрації №790/0/5-24ВА від 15.08.2024 «Про внесення змін до структури апарату обласної державної адміністрації» лише було розпочато процедуру, яка включає в себе подальше проведення класифікації посад державної служби, а також доводи про те, що посаду заступника управління не було скорочено, оскільки пунктом 3 розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 15.08.2024 №790/0/5-24ВА, скорочено у структурі апарату обласної державної адміністрації посаду «заступник начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», та посаду «начальника відділу правового забезпечення юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», а п. 4 вказаного розпорядження введено до структури апарату обласної державної адміністрації посаду «заступник начальника управління - начальника відділу правового забезпечення юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», та посаду «начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації».
Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відповідач вважає її передчасною, оскільки позивачем не наведено жодних аргументів, обставин, які б давали підстави вважати і свідчили про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду, та не надав жодних доказів, які б підтверджували ці обставини.
У відповіді на відзив, який надійшов до суду 12.05.2025, позивач спростовує доводи відповідача щодо прийняття розпорядження про звільнення головою облдержадміністрації, а не керівником апарату облдержадміністрації та звертає увагу суду, що ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» справді визначає відповідно повноваження начальника військової адміністрації, однак у сфері що стосується виключно забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян (ч.1, 2 ст. 4 Закону). Вважає, що вказаний Закон надає повноваження начальнику відповідної військової адміністрації призначати та звільняти посадових і службових осіб (п.3 ч.7 ст.15 Закону), однак виключно тих, котрі потрібні для забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, про що також зазначено в абз.2 ч.5 ст.4 Закону. Також покликається на порушення складення Акту про відмову від проставляння підпису на попередженні, оскільки такий складений двома, а не трьома особами та без представника відділу кадрів, докази надсилання містять розбіжності в адресі позивача. Наголошує на обов`язку суб`єкта призначення запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, що в спірному випадку зроблено не було, оскільки запропоновано нижчу посаду при наявності рівнозначної посади, зо підтверджується повідомленнями працівників котрих посади підлягали також скороченню в апараті обласної державної адміністрації, з яких вбачається, що їм було запропоновано посаду «заступника начальника управління - начальника відділу правового забезпечення» котра для двох працівників була вища ніж ті, котрі підлягали скороченню в їхньому відділі.
14.05.2025 підготовче засідання відкладено на 18.06.2025 у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення в зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання.
19.05.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача вказує, що приписи пункту 3 частини 7 статті 15 Закону №389-VIII, якими передбачено право начальника військової адміністрації призначати на посади та звільняти з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації, не містить жодної інформації, вказівки, про те, що такі повноваження начальник військової адміністрації здійснює лише щодо виключно тих, котрі потрібні для забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку. Вважає, що з урахуванням вимог цієї статті спеціального закону, яким є Закон України «Про правовий режим воєнного стану», та положення статті 5 Закону № 889-VІІІ, виключні повноваження щодо призначення і звільнення працівників відповідної військової адміністрації належать її начальнику. Вказує, що повідомлення про майбутнє звільнення підписував і робив керівник апарату на підставі делегованого повноваження згідно пункту 6 розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації №790/0/5-24ВА від 15.08.2024, яким зобов`язано керівника апарату обласної державної адміністрації, зокрема: попередити працівників апарату обласної державної адміністрації, посади яких скорочуються, про наступне вивільнення після введення в дію штатного розпису апарату обласної державної адміністрації, а також розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 14.02.2025 №40/0/8-25ВА «Про введення в дію штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), яким покладено контроль за його виконанням на керівника апарату. Відповідач також спростовує доводи позивача про порушенння вимог при складенні акту про відмову від проставляння підпису на попередженні, оскільки позивачем не наведено жодного нормативно-правового акта, яким передбачено визначені ним вимоги до такого акта. Щодо розбіжностей в адресі повідомлення відповідач пояснює їх зміною назви вулиці 30 червня 2022 року з Сеченова на Шумлянських.
17.06.2025 відповідачем також подано заперечення на клопотання про витребування доказів від 06.05.2025, в якому представник заперечує проти задоволення такого клопотання, оскільки таке суперечить ч.1, ч.2 статті 80 КАС України щодо відсутності доказів самостійного вжиття заходів для отримання таких доказів, клопотання подане з порушенням строку, зазначеного в частині другій статті 79 КАС України (позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви), у клопотанні про витребування доказів від 06.05.2025 не вказано жодної обставини, яку може підтвердити будь який із доказів, або аргументи, які він може спростувати.
18.06.2025 суд оголосив перерву до 02.07.2025 за клопотанням представника позивача для надання можливості надати письмові пояснення на заперечення про витребування доказів.
У додаткових поясненнях, які надійшли до суду 02.07.2025, представник позивача обгрунтовує необхідність витребування додаткових доказів для встановлення законності процедури скорочення посади позивача.
Протокольною ухвалою від 02.07.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів та запропонував представнику відповідача подати інформацію про наявні вакантні посади станом на 24.03.2025 у Львівській обласній державній адміністрації які відповідають рівню професійної підготовки та професійних компетентностей (ст. 87 Закону України «Про державну службу»), в зв`язку з чим підготовче засідання відкладено до 16.07.2025.
16.07.2025 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про повторне витребування доказів та розгляд клопотання без участі представника позивача.
Ухвалою від 16.07.2025 суд витребував у Львівської обласної державної (військової) адміністрації інформацію про вакантні посади станом на дату повідомлення про звільнення та 24.03.2025 (дату звільнення) або нижчі посади державної служби у Львівській обласній державній адміністрації, які відповідають рівню професійної підготовки та професійних компетентностей позивача, а також посадову інструкцію начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації, підготовче засідання вікдав до 30.07.2025.
На виконання ухвали суду 29.07.2025 представник відповідача подав пояснення, в яких наводить доводи про те, що запропонована посада «Начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації», категорія посади державної служби «Б», повністю відповідає професійній підготовці та професійним компетентностям позивача, з врахуванням посади, яку займав позивач («Заступника начальника управління начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації», категорія посади державної служби «Б»). Зазначає, що інші вакантні посади категорії державної служби «Б», із такими професійними компетентностями (спеціальні знання, уміння та навички), як професійна компетентність щодо здатності здійснювати представництво інтересів в судах та правоохоронних органах, станом на дату повідомлення про звільнення та 24.03.2025 (дату звільнення), у Львівській обласній державній адміністрації були відсутні. В підтвердження своїх доводів подав посадові інструкції зазначених посад.
В підготовчому засіданні 30.07.2025 суд оголосив перерву до 13.08.2025 за клопотанням представника позивача для надання можливості подати свої письмові обгрунтування.
08.08.2025 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких наполягає на тому, що відповідачем не запропоновано позивачу під час звільнення рівнозначну посаду, зокрема посаду заступника начальника управління начальника відділу правового забезпечення апарату обласної державної адміністрації котра була введена у штатний розпис 2025 року, а також інші посади заступників самостійних структурних підрозділів апарату, самостійних структурних підрозділів Львівської обласної державної (військової) адміністрації, які були вакантними на момент його звільнення. Позивач працював на різних посадах в Львівській обласній державній (військові) адміністрації більше 14 років, має профільну освіту за спеціальністю державне управління, кваліфікація магістр державного управління, а тому відповідач як наслідок відсутності з його слів «рівнозначної посади» зобов`язаний був запропонувати позивачу як виняток усі вакантні посади з огляду на стаж державної служби, профільну освіту, а також знання, вміння та навички здобуті на практиці за роки служби, що свідчить про переважне право позивача на працевлаштування. Попри це, жодних рівнозначних посад у Львівській обласній державній (військовій) адміністрації позивачу запропоновано не було.
Також 08.08.2025 представником позивача подано клопотання про витребування доказів, а саме інформацію про наявність всіх вакантних посад котрі відноситься до категорії «Б» рівень посади «IV» в період з 17.02.2025 по 24.03.2025 з посиланням на невиконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів у вказаній частині.
Ухвалою від 13.08.2025 суд задовольнив клопотання представника позивача та витребував у Львівської обласної державної (військової) адміністрації інформацію про наявність вакантних посад категорії "Б", рівень посади "IV" в період з 17.02.2025 по 24.03.2025 із вказівкою на назву посади, дату її утворення (звільнення) та дату заповнення, в зв`язку з чим підготовче засідання відкладено до 17.09.2025.
25.08.2025 на виконання вимог ухвали суду представником відповідача подано витребовувану інформацію, а саме зазначено, що в період з 17.02.2025 по 24.03.2025 у Львівській обласній державній (військовій) адміністрації (код ЄДРПОУ 00022562) вакантні посади категорії «Б», рівень посади «IV» були відсутні.
Протокольною ухвалою від 17.09.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 07.10.2025.
В судовому засіданні 07.10.2025 оголошено перерву до 05.11.2025.
05.11.2025 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких наводить розрахунок суми середнього заробітку, який підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, а також просить стягнути витрати на правничу допомогу, докази якої будуть надані суду відповідно до ч.7 ст. 136 КАС України.
В судовому засіданні 05.11.2025 оголошено перерву до 19.11.2025 за клопотанням представника відповідача для надання можливості ознайомитися з поданими поясненнями.
19.11.2025 судове засідання відкладено до 10.12.2025 за клопотанням представника відповідача, до 14.01.2025 в зв`язку з неявкою представника відповідача та необхідністю витребування доказів, а в подальшому до 28.01.2026 та 18.02.2026 за клопотанням представника відповідача.
В судових засіданнях представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.
Суд перейшов до стадії ухвалення рішення та визначив, що рішення буде проголошено 26.02.2026.
У судове засідання 26.02.2026 представники сторін не з`явилися, з огляду на що суд ухвалив рішення відповідно до частини 4 статті 250 КАС України за відсутності всіх учасників справи у судовому засіданні без його проголошення. Відповідно до частини 1 статті 205 та частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, заслухавши думку представників сторін з їх участю на засіданні, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду заступника начальника управління-начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації.
На підставі розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації №790/0/5-24ВА від 15.08.2024 «Про внесення змін до структури апарату обласної державної адміністрації» було прийнято рішення про внесення змін до структури апарату Львівської обласної державної адміністрації.
Згідно з п.3 розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації №790/0/5-24ВА від 15.08.2024, зокрема, скорочено у структурі апарату обласної державної адміністрації посаду «заступник начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», та посаду «начальника відділу правового забезпечення юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», а відповідно до п. 4 вказаного розпорядження введено до структури апарату обласної державної адміністрації посаду «заступник начальника управління начальника відділу правового забезпечення юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», та посаду «начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації».
Відповідно до п. 6. розпорядження зобов`язано керівника апарату обласної державної адміністрації: забезпечити проведення повторної класифікації посад державної служби апарату обласної державної адміністрації стосовно яких передбачається внесення змін та класифікацію посад державної служби, що вводяться до нової структури апарату обласної державної адміністрації на погодження Національному агентству України з питань державної служби в установленому законодавством порядку (п.6.1.); забезпечити внесення змін до штатного розпису апарату обласної державної адміністрації, з урахуванням цього розпорядження, та подати його на затвердження в установленому порядку (п.6.3.); попередити працівників апарату обласної державної адміністрації, посади яких скорочуються, про наступне вивільнення після введення в дію штатного розпису апарату обласної державної адміністрації.
Наказом від 15 серпня 2024 року №325 «Про проведення класифікації посад державної служби в апараті Львівської обласної державної адміністрації» зобов`язано провести повторну класифікацію посад державної служби та надіслати до 15.08.2024 до Західного міжрегіонального управління НАДС на погодження. 15 серпня 2024 року листом від 15.08.2024 №5/6-9811/0/2-24/4-4 «Щодо повторної класифікації посад» Львівська обласна державна адміністрація, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1109 від 23.10.2023 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», якою затверджено Алгоритм проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, звернулась до Західного міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби із проханням про погодження класифікації утворених та змінених посад з врахуванням умов правового режиму воєнного стану. 
Листом від 19 вересня 2024 року №9050/92-24 «Про необхідність доопрацювання результатів класифікації посад» Національного агентства України з питань державної служби, що надійшов на адресу обласної державної адміністрації 20.09.2024, було повідомлено про необхідність доопрацювання відомостей (результати класифікації посад) апарату Львівської ОВА та згаданих структурних підрозділів зі статусом юридичної особи публічного права в частині правильного визначення сімей та рівнів посад, після чого доопрацьовані відомості повторно надіслати. 26 вересня 2024 листом №5/6-11599/0/2-24/4-3.1 «Щодо класифікації посад» Львівська обласна державна адміністрація повідомила Національне агентство України з питань державної служби про врахування інформації, викладеної в листі № 9050/92-24 від 19 вересня 2024. 
30 грудня 2024 року було видано Розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації № 425/0/8-24ВА від 30.12.2024 «Про внесення змін до структури апарату обласної державної адміністрації», яким внесено зміни до структури апарату Львівської обласної державної адміністрації, яка була затверджена Розпорядженням від 30.10.2015 № 679/0/5-15 Голови Львівської обласної державної адміністрації. 
Наказом від 30 грудня 2024 року №560 «Про проведення повторної класифікації посад державної служби в апараті Львівської обласної державної адміністрації» зобов`язано провести повторну класифікацію посад державної служби та надіслати до Західного міжрегіонального управління НАДС на погодження. 
01 січня 2025 листом №5/6-15931/0/2-25/4-4 «Щодо повторної класифікації посад» Львівська обласна державна адміністрація, на виконання вимог постанови Кабінету міністрів України від 23.10.2023 № 1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», якою затверджено Алгоритм проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, звернулась до Західного міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби, із проханням про погодження класифікації посад державної служби на 2025 рік.
Відповідно до п. 18 Алгоритму проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 23.10.2023 № 1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», результати класифікації посад в державному органі вважаються погодженими, якщо повідомлення НАДС про необхідність доопрацювання відомостей не надіслано відповідному державному органу протягом 30 днів. 
Оскільки, повідомлення НАДС про необхідність доопрацювання відомостей не надіслано Львівській обласній державній адміністрації протягом 30 днів, то результати класифікації посад вважаються погодженими. 
16 січня 2025 року листом № 5/36-617/0/2-25 «Щодо затвердження структури та штатного розпису апарату Львівської обласної державної адміністрації (Львівської обласної військової адміністрації)», Львівська обласна військова адміністрація, на виконання вимог ч. 7 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» звернулась до Головнокомандувача Збройних Сил України із проханням про затвердження структури та штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації).
Листом від 29 січня 2025 року №321/636 Начальника Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України повідомлено про затвердження структури, штатного розпису апарату Львівської обласної військової адміністрації на 2025 рік.
14 лютого 2025 року видано розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 14.02.2025 №40/0/8-25ВА «Про введення в дію штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), яким введено в дію з 25 березня 2025 року штатний розпис на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), затверджений 29 січня 2025 року Головнокомандувачем Збройних Сил України. 
На виконання приписів частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», 17 лютого 2025 року позивачу було оголошено та запропоновано для ознайомлення і вручення примірник Попередження про можливе звільнення, в якому було повідомлено про скорочення посади заступника начальника управління начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; запропоновано для працевлаштування посаду - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; роз`яснено, що у випадку відмови позивача від працевлаштування, його буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» не раніше ніж через 30 календарних днів.
Актом від 17 лютого 2025 року зафіксовано відмову позивача від отримання Попередження про можливе звільнення від 17 лютого 2025 року та відмову від проставлення підпису про ознайомлення із змістом попередження про можливе звільнення від 17 лютого 2025 року.
Примірник Попередження про можливе звільнення від 17 лютого 2025 року позивачу надіслано цінним листом з описом вкладення за місцем реєстрації проживання позивача (79016, Львівська область, місто Львів, вулиця Шумлянських 11«А»/ 2), що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення в лист, накладною, та надіслано на електронну пошту позивача smotrych.loda@gmail.com, що підтверджується Протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця, складеним відповідно до Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1042.
Позивач не надав згоди на працевлаштування на запропонованій посаді державної служби - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації, що сторонами не заперечується.
24 березня 2025 року на підставі розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 24.03.2025 №73/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з роботи з 24 березня 2025 року у зв`язку із скороченням посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації; виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та інші належні до виплати суми. Підставами зазначено статтю 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», статтей 47 та 116 КЗпП України, у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Львівської обласної державної адміністрації та відмовою від продовження роботи на запропонованих вакантних посадах.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується з оскаржуваним розпорядженням, вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для його прийняття, тому звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом України "Про державну службу", а також Кодексом законів про працю України у випадках, якщо нормами Закону України "Про державну службу" не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у законі.
Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до частини другої статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Отже, відносини, зокрема, щодо припинення державної служби, регулюються Законом №889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані цим Законом.
За змістом частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VІІІ у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Пункт 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Відповідно до частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Згідно з частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Частиною п`ятою статті 87 Закону № 889-VIII передбачено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
За змістом спірних правовідносин розпорядженням начальника Львівської обласної військової адміністрації від 24.03.2025 №73/0/8-25ВА позивача звільнено з роботи з 24 березня 2025 року у зв`язку із скороченням посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду заступника начальника управління-начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації. Однак, у зв`язку із внесенням змін до структури апарату обласної державної адміністрації на підставі розпоряджень начальника Львівської обласної військової адміністрації та введення з 14 лютого 2025 року нового штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), посаду «заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації» скорочено у структурі апарату обласної державної адміністрації як і посаду «начальника відділу правового забезпечення юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», а введено до структури апарату обласної державної адміністрації посаду «заступник начальника управління начальника відділу правового забезпечення юридичного управління апарату обласної державної адміністрації», та посаду «начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації».
Тому на виконання приписів частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII позивачу 17 лютого 2025 року було запропоновано для ознайомлення і вручення примірник Попередження про можливе звільнення, в якому було повідомлено про скорочення посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; запропоновано для працевлаштування посаду - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; роз`яснено, що у випадку відмови позивача від працевлаштування, його буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII не раніше ніж через 30 календарних днів, що в подальшому і було реалізовано оскаржуваним розпорядженням.
За доводами відповідача позивачу повідомлено про скорочення займаної ним посади та запропоновано іншу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача, що відповідає вимогам частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII, оскільки в період з 17.02.2025 по 24.03.2025 у Львівській обласній державній (військовій) адміністрації вакантні посади категорії «Б», рівень посади «IV» були відсутні.
Тобто позиція відповідача полягає у тому, що у випадку реорганізації державного органу суб`єкт призначення/керівник державної служби одночасно з попередженням про можливе наступне звільнення має обов`язок запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а не всі вакантні посади державної служби.
У сенсі наведеного тлумачення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII відповідач вважає, що у процедурі звільнення позивача обов`язок щодо пропонування іншої рівнозначної посади державної служби був виконаний у повному обсязі, адже позивачу пропонувалася посада начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації, основною метою якої є забезпечення та представництво інтересів обласної державної адміністрації та голови обласної державної адміністрації в судах та правоохоронних органах, що входило в обов`язки і на попередній посаді, а також необхідність забезпечення безперебійної роботи та функціонування роботи відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління, що відповідало професійній підготовці та професійним компетентностям позивача, а також належить до категорії «Б» посад державної служби, як і посада, яку займав позивач.
Водночас за позицією позивача в порушення вимог частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII жодних рівнозначних посад у Львівській обласній державній (військовій) адміністрації відповідачем позивачу запропоновано не було, а тому як наслідок відсутності рівнозначної посади відповідач зобов`язаний був запропонувати позивачу як виняток усі вакантні посади з огляду на стаж державної служби, профільну освіту, а також знання, вміння та навички здобуті на практиці за роки служби, що свідчить про переважне право позивача на працевлаштування.
Надаючи оцінку вказаним доводам сторін суд зазначає таке.
06 березня 2021 набув чинності Закон № 1285-ІХ, яким законодавець змінив особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ і виклав частину третю Закону № 889-VІІІ у такій редакції: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.».
Отже, після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №640/24023/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 140/9066/21, від 11 травня 2023 року у справі №380/9574/21, від 27 червня 2023 року у справі № 120/3712/21-а, від 14 вересня 2023 року у справі №640/15737/22, від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 та інших.
Вказана редакція частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII діяла як на момент попередження позивача про можливе наступне звільнення, так і на час видачі оскаржуваного розпорядження, а отже, у відповідача був наявний обов`язок щодо здійснення пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
В аспекті досліджуваного питання слід зауважити, що у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 640/15797/21 Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо питання застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ у редакції Закону № 1285-IX у системному зв`язку з положеннями частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VІІІ.
Так, у цій постанові Верховний Суд виснував, що приписи частини третьої статті 87 Закону № 889-VIIІ у редакції, чинній з 06 березня 2021 року, вже не дозволяють суб`єкту призначення альтернативної поведінки в цій ситуації (пропонувати вакантні рівнозначні посади чи ні). Тобто положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації (державного органу), що є підставою для звільнення державного службовця (у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII), суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести. Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VІІI дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.
У подальшому застосування такого підходу щодо тлумачення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIIІ у редакції Закону № 1285-ІХ знайшло відображення у низці інших постанов Верховного Суду, приміром у справах № 640/12871/21, № 340/1791/22, № 120/3712/21-а, № 640/12442/21, № 140/7340/22 та ін.
Отже, судова практика Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ у редакції Закону № 1285-IX у контексті обов`язку суб`єкта призначення/керівника державної служби пропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі наявні вакантні посади є сталою та послідовною.
Повертаючись до обставин цієї справита досліджуючи наявні в матеріалах справи докази судом встановлено, що у спірний період, а саме з 17.02.2025 по 24.03.2025, у Львівській обласній державній (військовій) адміністрації були наявні вакантні посади, зокрема, посади начальника, головного спеціаліста та провідного консультанта відділу забезпечення діяльності керівництва управління забезпечення діяльності керівництва та організаційної роботи апарату Львівської обласної державної адміністрації, начальника відділу організаційної роботи управління забезпечення діяльності керівництва та організаційної роботи апарату Львівської обласної державної адміністрації, начальник відділу діловодства та документообігу адміністративного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації, заступника насальника управління - начальника відділу правового забезпечення апарату Львівської обласної державної адміністрації, представника Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю обласної державної адміністрації апарату Львівської обласної державної адміністрації, завідувача сектора контролю адміністративного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації, головних спеціалістів та провідних консультантів, в загальній кількості 33 посади, оскільки такі посади пропонувалися начальнику відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації у попередженні про можливе звільнення від 19.02.2025 за №5/36-2209/0/2-25/4-4. Також вакантні посади у кількості 23 посади були запропоновані у попереджені про звільнення №5/36-2113/0/2-25/4-4 та №5/36-2116/0/2-25/4-4 головним спеціалістам відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації станом на 17.02.2025, тобто у спірний період. Натомість позивачу 17.02.2025 було запропоновано лише одну вакантну посаду - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації. При цьому відповідач не заперечує наявність інших вакантних посад, однак такі позивачу не пропонувались.
Отже, відповідачем не виконано обов`язку щодо працевлаштування ОСОБА_1 , яке виявилося у відсутності пропозицій наявних вакантних посад, які існували як на час попередження, так і у період до звільнення позивача.
Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22 зазначив наступне: «Видається очевидним, що пропонування іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей (відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII) має на меті залишити працівника на державній службі (шляхом його переведення на запропоновану посаду без проведення конкурсу) й відповідач, якщо пропонує ці посади, то має робити це не для позірного дотримання процедури, визначеної законом, а для реального виконання цих приписів закону. Повідомлення переліку вакантних посад задля самого лише повідомлення цих посад як передумови для звільнення не свідчить про реальне виконання Закону чи, принаймні, намагання його виконати.».
Такий принцип тлумачення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII у редакції Закону № 1285-ІХ застосований у багатьох інших постановах Верховного Суду, зокрема й тих, що перелічені вище, і на переконання суду, є справедливим і застосовним у цій справі, адже гарантіями забезпечення права громадян на працю є, у тому числі, захист від незаконного звільнення і сприяння у збереженні роботи.
Аналізуючи обставини, які склались між сторонами у цій справі, крізь призму наведеної Верховним Судом позиції, суд уважає, що пропонування позивачеві лише однієї вакантної посади, не забезпечувало дотримання гарантій права позивача на працю, а навпаки, робило його ілюзорним.
Це радше свідчить про формальне намагання відповідача дотриматися вимог Закону № 889-VІІІ, аніж про реальний намір сприяти у залишенні позивача на державній службі.
Доводи відповідача про те, що частина третя статті 87 Закону № 889-VIII чітко передбачає обов`язок суб`єкта призначення/керівника державної служби запропонувати лише одну рівнозначну посаду державної служби є нічим іншим, аніж суб`єктивним сприйняттям і трактуванням цієї норми відповідачем та не ґрунтується на правильному тлумаченні. Так, словосполучення «іншу рівнозначну посаду державної служби» не означає «одну рівнозначну посаду державної служби». Під «іншою» слід розуміти будь-яку вакантну рівнозначну посаду державної служби, яку може обійняти державний службовець з урахуванням своєї кваліфікації. Відповідно, якщо таких посад декілька, то всі вони повинні бути запропоновані державному службовцю.
Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку про недотримання Львівською обласною державною адміністрацією вимог частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, що проявилося у невиконанні обов`язку щодо пропонування ОСОБА_1 усіх посад державної служби, які він міг обійняти з урахуванням свої кваліфікації, що є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. Тому звільнення позивача не може вважатися законним.
Щодо доводів позивача про те, що рішення про звільнення з огляду на норми спеціального закону (Закону № 889-VІІІ) мав приймати саме керівник апарату обласної державної адміністрації, а не голова видаючи оскаржуване розпорядження, до повноважень якого не належить звільнення чи призначення працівників апарату Львівської обласної державної адміністрації, то такі не знайшли свого підтвердження з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 4 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389-VIII), на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.
Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.
У районі, області військові адміністрації утворюються у разі нескликання сесії відповідно районної, обласної ради у встановлені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" строки або припинення їх повноважень згідно із законом, або для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку. У разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військових адміністрацій їх статусу набувають відповідно районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу начальників відповідних військових адміністрацій. 
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 "Про утворення військових адміністрацій" (далі - Указ № 68/2022), на виконання Закону № 389-VIII для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, утворено Львівську обласну військову адміністрацію. У зв`язку з утворенням військової адміністрації, обласна державна адміністрація та голова цієї адміністрацій набули статусу військової адміністрації та начальника цієї військової адміністрації. Отже, на території Львівської області, Львівську обласну військову адміністрацію утворено для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку. 
Повноваження начальника військової адміністрації визначено частиною 7 статті 15 Закону №389-VIII. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини 7 статті 15 Закону №389-VIII начальник військової адміністрації: призначає на посади та звільняє з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації.
Відповідно до пункту 8 частини 7 статті 15 Закону №389-VIII начальник військової адміністрації: видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). 
Норми абзацу 1 частини 5 статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" від 20.09.2023 № 3384-IX, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачають, що у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, а також за наявності у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. 
Отже, до повноважень начальника військової адміністрації належать, зокрема, повноваження звільнення з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації, та видача розпорядження. 
Суд звертає увагу, що в преамбулі оскаржуваного розпорядження від 24 березня 2025 року №73/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » вказано нормативно-правове обґрунтування підстав для його видачі, зокрема, вказано посилання на статтю 15 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», де визначено відповідні повноваження начальника військової адміністрації щодо звільнення з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації, та видача розпорядження. 
З наведеного суд приходить до висновку про те, що повноваження на прийняття рішення про звільнення позивача та видачу про це відповідного розпорядження саме головою військової адміністрації узгоджується з вимогами пункту 3 частини 7 статті 15, пункту 8 частини 7 статті 15, абзацом 1 частини 5 статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Безпідставними є також доводи позивача щодо прийняття оскаржуваного розпорядження після спливу семимісячного строку з покликанням на те, що затвердження структури апарату обласної державної адміністрації і внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації №679/0/5-15 від 30.10.2015 «Про впорядкування структури обласної державної адміністрації», виклавши додаток 1 у новій редакції, відбулось ще 15.08.2024, про що не повідомлялось у законний спосіб позивача.
Суд зазначає, що розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 15.08.2024 №790/0/5-24ВА «Про внесення змін до структури апарату обласної державної адміністрації», яким було прийнято рішення про внесення змін до структури апарату Львівської обласної державної адміністрації, не є рішенням про безпосереднє введення в дію змін в структурі і не має наслідком негайного створення чи ліквідації посад, штатних одиниць, адже його прийняття є лише першим етапом і початком процедури змін в структурі і введення нового штату працівників. 
Вказана процедура включає в себе подальше проведення класифікації посад державної служби та її погодження у Національному агентстві України з питань державної служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2023 № 1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році»; затвердження структури і штатного розпису обласної військової адміністрації Головнокомандувачем Збройних Сил України за поданням начальника відповідної військової адміністрації, відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Тільки за умови погодження у Національному агентстві України з питань державної служби класифікації нових посад державної служби та затвердження штатного розпису, розробленого на підставі таких змін в структурі, Головнокомандувачем Збройних Сил України, якому передує подання начальника військової адміністрації, виникають правові підстави для прийняття рішення (розпорядження) про введення в дію нового штатного розпису, розробленого на основі нової струтури апарату. Адже у випадку не погодження та не затвердження таких змін в структуру відповідними державними органами, будуть відсутні правові підстави для його введення в дію.
Таким чином, в умовах дії правового режиму воєнного стану для військових адміністрацій запроваджено окрему процедуру зміни структури та введення в дію нового штатного розпису військової адміністрації. З врахуванням особливостей щодо діяльності військової адміністрації, жодною нормою не передбачено обов`язок повідомляти працівника про прийняття рішення щодо зміни структури апарату обласної військової адміністрації, яке є первинним рішенням у процедурі. Відсутність погодження класифікації посад державної служби у НАДС та незатвердження структури і штатного розпису Головнокомандувачем Збройних Сил України унеможливлюють реальне застосування і реальне виконання розпорядження про внесення змін у структуру апарату, зокрема, подальше скорочення чи утворення посад державної служби.
Як встановлено судом, позивача було повідомлено 17 лютого 2025 року про зміну в структурі та введення нового штатного розпису відразу після закінчення вищевказаної процедури погодження класифікації посад та затвердження структури і штатного розпису і введення його в дію, на підставі розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 14.02.2025 №40/0/8-25ВА «Про введення в дію штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), яким введено в дію з 25 березня 2025 року дію штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), затверджений 29 січня 2025 року Головнокомандувачем Збройних Сил України.
Водночас, оскільки у справі, яка розглядається, встановлено, що звільнення позивача відбулося з порушенням частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (не запропоновано позивачу усіх посад державної служби, які він міг обійняти з урахуванням свої кваліфікації), то суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Згідно з п. "а" ч.2 ст.9 Конвенції Міжнародної організації праці №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» 1982 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №3933-ХІІ від 04.02.1994, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.
Також, стаття 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: а) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; Ь) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Волков проти України", звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 №475/97-ВР, який набрав чинності з 11.09.1997, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Таким чином, прийняте начальником Львівської обласної військової адміністрації розпорядження від 24.03.2025 №73/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » є протиправним, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийняте без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тому підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на посаді.
Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 травня 2018 року у справі №П/9901/101/18, та у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №816/584/17, від 15 квітня 2020 року у справі №826/5596/17, від 19 травня 2020 року у справі №9901/226/19, від 13 квітня 2023 року у справі №540/3994/20, від 20 лютого 2019 року у справі № 819/691/17, від 20 січня 2021 року у справі №640/18679/18, від 30 липня 2024 року у справі №300/5313/22 та від 30 січня 2025 року у справі №340/1765/23.
Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на роботі, з якої його було незаконно звільнено.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату обласної державної адміністрації.
Таким чином, ОСОБА_1 має бути поновлений на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації.
Вирішуючи питання щодо визначення дати, з якої позивача має бути поновлено на посаді, суд виходить з такого.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.
Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110), днем звільнення вважається останній день роботи.
Отже, оскільки розпорядженням від 24.03.2025 №73/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади 24.03.2025, то цей день є останнім робочим днем, тому поновлювати позивача на посаді слід з наступного дня після звільнення - з 25.03.2025.
Частиною третьою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).
Згідно з підпунктом "з" пункту 1 розділу І Порядку №100 він підлягає застосуванню для розрахунку середньої заробітної плати і у випадку вимушеного прогулу.
Відповідно до абзаців першого, третього, четвертого пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
За правилами пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
За правилами підпункту "б" абзацу першого пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Згідно з довідкою Львівської обласної державної адміністрації за №5/8-25/4-8 від 10.12.2025 про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 , розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1306,97 грн.
Час вимушеного прогулу за період з 25.03.2025 (наступний день після звільнення) по 26.02.2026 (день ухвалення рішення у справі) становить 246 робочих дні.
При цьому суд звертає увагу позивача, що оскільки рішення суду в частині поновлення підлягає негайному виконанню, а тому підстави для стягнення середнього заробітку за період звільнення по момент набрання законної сили рішенням суду відсутні. Відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 321 514,62 гривень (1306,97 грн. х 246 днів).
Суд також звертає увагу, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-511цс16 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №826/808/16 не знайшла підстав для відступлення від цього правового висновку. У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №825/3399/14 також підтримано цей висновок.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 лютого 2019 року у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.
Отже, на користь позивача належить стягнути 321 514,62 гривень, з яких відповідач відрахує загальнообов`язкові податки та збори.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
З урахуванням цих положень рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 27 446,37 гривень.
Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, про який заявляє позивач у позовній заяві шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то суд враховує, що за правилами частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. 
З аналізу наведеної процесуальної норми вбачається, що встановлення зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду. Використання передбачених приписами статті 382 КАС України інструментів здійснюється у випадках, коли є ознаки неналежного виконання суб`єктами владних повноважень ухвалених щодо них рішень. Тобто для встановлення судового контролю необхідна наявність у суду об`єктивних, підтверджених належними і допустимими доказами, підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Проте у позовній заяві позивач не навів жодних аргументів, обставин, які б давали суду підстави вважати і свідчили про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду, та не надав жодних доказів, які б підтверджували ці обставини. 
З врахуванням викладеного, заявлена вимога щодо покладення на відповідача зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення задоволенню не підлягає.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, на підставі статті 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач згідно з статтею 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи статті 139 КАС України, судові витрати у вигляді сплати судового збору розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Львівської обласної державної (військової) адміністрації (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Винниченка, 18; ЄДРПОУ: 00022562) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24 березня 2025 року №73/0/8-25ВА "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ".
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації з 25.03.2025.
Стягнути з Львівської обласної державної (військової) адміністрації (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Винниченка, 18; ЄДРПОУ: 00022562) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2025 по 26.02.2026 в сумі 321 514 (триста двадцять одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 62 копійки з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 27 446 (двадцять сім тисяч чотириста сорок шість) гривень 37 копійок з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293,295 - 297 КАС України. із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	Чаплик Ірина Дмитрівна