Справа № 274/278/25 Провадження № 2/0274/282/26	

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.26 р.	м. Бердичів	

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі – Суд), за участю секретаря судового засідання Руденченко В.С.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом	ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,	
до	ОСОБА_3 	
про	визнання права власності,	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 з 1996 р. зареєстрований та проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому з лютого 2002 р. є власником 2/3 часток цього будинку, та користується усім будинком, утримує будинок та оплачує комунальні послуги. Власником іншої 1/3 частки будинку є брат ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , який є громадянином російської федерації, та проживає у російській федерації, і з 2002 р. жодного разу не приїжджав до будинку та не користувався ним.
ОСОБА_3 своєї позиції щодо предмета спору у порядку, встановленому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вказано у свідоцтві від 15.02.2002 р. про право на спадщину за заповітом та довідці від 25.11.2025 р. державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Г.А. Денисенко (а. с. 10, 114).
ОСОБА_4 до дня смерті була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їх на підставі свідоцтва від 24.01.2002 р. про право особистої власності, виданого вже після її смерті Виконавчим комітетом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, що підтверджується довідкою від 07.08.2024 р. Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради та свідоцтвом від 15.02.2002 р. про право на спадщину за заповітом (а. с. 13, 10).
За заповітом від 01.12.2000 р. ОСОБА_4 2/3 частки належного їй будинку заповіла ОСОБА_1 , а 1/3 частку – ОСОБА_3 (а. с. 12).
За матеріалами спадкової справи № 130/2002, заведеної після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_4 та спадщину після її смерті прийняли відповідно до довідки № 11 від 05.02.2002 р., виданої Виконавчим комітетом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, при цьому ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом отримав, що підтверджується довідкою від 25.11.2025 р. державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Г.А. Денисенко (а. с. 114) 
ОСОБА_1 видано свідоцтво від 15.02.2002 р. про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10), на підставі якого він 16.01.2026 р. зареєстрував за собою право власності на 2/3 частки вказаного будинку, що підтверджується витягом від 21.01.2026 р. з Державного реєстру речових прав (а. с. 104).
З наведеного випливає, що іншій спадкоємець ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, – ОСОБА_3 , відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав та право власності на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрував.
ОСОБА_1 від народження проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 31.07.1996 р. ця адреса є його зареєстрованим місцем проживання, з 2002 р. утримує будинок, оплачує комунальні послуги, при цьому ОСОБА_3 у цьому будинку не проживає, востаннє він приїжджав, коли ще була жива мати – ОСОБА_4 , ОСОБА_3 орієнтовно з 1990-х –2000-х років проживає у російській федерації, що підтверджується витягом від 09.07.2024 р. з реєстру територіальної громади (а. с. 9), актом від 08.07.2024 р. про фактичне не проживання особи (а. с. 11), платіжними документами про сплату комунальних послуг (29 – 39), показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
З вказаного вбачається, що ОСОБА_1 від народження проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому з 2002 р. проживає там як власник 2/3 частки цього житлового будинку (тобто добросовісно), утримував будинок, оплачував комунальні послуги, робив це відкрито та безперервно.
При цьому інший співвласник зазначеного житлового будинку, до якого у 2001 р. перейшло право власності на 1/3 частку цієї житлового будинку, – ОСОБА_3 , права власності на цю частку не зареєстрував, орієнтовно з 1990-х –2000-х у будинку не проживає, а проживає у російській федерації, участі в утриманні житлового будинку не приймав.
Згідно з частиною першою та четвертою статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , а тому задовольняє позов.
Керуючись статтями 258, 259, 263 – 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 , (відомості про місце реєстрації проживання на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні, місцезнаходження його майна: АДРЕСА_1 , дані про РНОКПП на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні) задовольнити.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя          В.В. Корбут