Справа № 308/18631/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Наумової Н.В., за участі секретаря судового засідання Передерій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції за яким просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6293870 від 06 грудня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 , штрафу в розмірі 340 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив наступне. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6293870 від 06.12.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.
У зазначеній постанові вказано, що «водій ОСОБА_1 , 06.12.2025 о 21 год. 58 хв. керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz S 350L, в м. Ужгород, пл. Богдана Хмельницького, заїхав на дорожню розмітку 1.16, що розділяє транспортні потоки, чим порушив п.8.5.1 ПДР, порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.
З постановою позивач не згідний та вважає її такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. 
Як зазначає позивач, 06.12.2025 о 21 год. 58 хв. він дійсно керував транспортним засобом Mercedes-Benz S 350L, в м. Ужгород, пл.. Б. Хмельницького. Під час руху йому стало погано, у зв`язку з чим був вимушений екстрено запинити автомобіль. Тобто здійснив вимушену зупинку, при цьому відповідно до пункту 9.9а ПДР увімкнув на автомобілі аварійну світлову сигналізацію.
В цей же час до позивача підійшов інспектор патрульної поліції. Зазначає, що він пояснював інспектору, що діяв у стані крайньої необхідності, оскільки в нього раптово підвищився тиск та почалося запаморочення, а тому з метою усунення небезпеки, яка могла загрожувати йому та іншим учасникам руху при подальшому керуванні ним транспортним засобом, було прийнято рішення про раптову зупинку. Однак поліцейський не відреагував належним чином на пояснення відповідача, належним чином не розглянув обставини, що склалися, а виніс оскаржувану постанову. 
Поясню, що позивач просив інспектора патрульної поліції скористатися правом на безкоштовну правову допомогу, проте вказане також було проігноровано ним. В подальшому ОСОБА_1 самостійно звернувся до закладу охорони здоров`я, де із висновку слідує, що датою звернення 06.12.2025 22 год. 45 хв.
В свою чергу, не зважаючи на вищевказані обставини інспектором поліції було винесено оскаржувану постанову серії ЕНА № 6293870 від 06.12.2025 .
Вважає, що його дії не спричинили шкоди жодним правам чи інтересам інших осіб, проте, вказані доводи безпідставно не були враховані інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Окрім того, вказує, що сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2025 року було відкрите провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду без повідомлення сторін. Встановлено строки задля подання письмових заяв. 

02 січня 2026 року представником відповідача надано відзив на позов, який долучено до матеріалів справи, проти позову заперечує, вважає його необґрунтованим, зазначає що доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Під час розгляду справи відповідно до розділу ІІІ Інструкції № 1395 від 07.11.2015, поліцейським було дотримано всіх законодавства та відсутні підстави для скасування постанови. Вважає, матеріалами справи доведено, що позивач здійснив зупинку в зоні дії дорожньої розмітки 1.16 в порушення вимог пункту 8.5.1 ПДР.
Щодо не зазначення в постанові про адміністративне правопорушення технічного засобу яким велась зйомка та доказів скоєння правопорушення, то відповідач зазначає, що від поліцейського взводу № 2 роти ТОР УПП в Закарпатській області ДПП надійшов рапорт про уточнення даних порушення пункту 8.5.1 ПДР громадянином ОСОБА_1 у якому він зазначає, що тех. засіб яким здійснювалась фіксація порушення є БК 470076 та БК 470091.На підставі наведеного просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та залишити постанову серії ЕНА № 6293870 від 06.12.2025 – в силі.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , згідно якої просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту.
Частиною другою цієї статті передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Судом встановлено, що, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6293870 від 06.12.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. 
У зазначеній постанові вказано, що «водій ОСОБА_1 , 06.12.2025 о 21 год. 58 хв. керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz S 350L, в м. Ужгород, пл. Богдана Хмельницького, заїхав на дорожню розмітку 1.16, що розділяє транспортні потоки, чим порушив п.8.5.1 ПДР, порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений КУпАП.
Відповідно до ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до ст. 278 КУпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII.
Згідно п. 11 ст. 23 ЗУ "Про Національну поліцію" регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про національну поліцію" у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Позивач в обґрунтування позовної заяви вказує, що 06.12.2025 о 21 год. 58 хв. він дійсно керував транспортним засобом Mercedes-Benz S 350L, в м. Ужгород, пл.. Б. Хмельницького. Під час руху йому стало погано, у зв`язку з чим був вимушений екстрено запинити автомобіль. Тобто здійснив вимушену зупинку, при цьому відповідно до пункту 9.9а ПДР увімкнув на автомобілі аварійну світлову сигналізацію. В цей же час до позивача підійшов інспектор патрульної поліції. Зазначає, що він пояснював інспектору, що діяв у стані крайньої необхідності, оскільки в нього раптово підвищився тиск та почалося запаморочення, а тому з метою усунення небезпеки, яка могла загрожувати йому та іншим учасникам руху при подальшому керуванні ним транспортним засобом, було прийнято рішення про раптову зупинку. Однак поліцейський не відреагував належним чином на пояснення відповідача, належним чином не розглянув обставини, що склалися, а виніс оскаржувану постанову. 
Як вбачається з відеозапису, який долучений до відзиву:
О 21 год 59 хв 10 сек – поліцейський повідомляє причину підходу до транспортного засобу, а саме зупинка на дорожній розмітці 1.16, чим порушується пункт 8.5.1 ПДР. 
О 21 год 59 хв 30 сек – поліцейський ознайомлює водія з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. 
О 22 год 03 хв 30 сек – поліцейський виносить постанову та передає Позивачу під підпис про отримання. На запитання поліцейського «Що у вас сталося ?», водій відповідає «та щось троїть двігатєль».
Згідно відзиву, представник відповідача зазначає, що нічого про погане самопочуття позивач не говорить, а посилається на погану роботу транспортного засобу. Таким чином, аргумент, щодо поганого самопочуття на думку відповідача спростовується.
Однак, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 самостійно звернувся до закладу охорони здоров`я, що стверджується копією консультативного висновку приймального відділення КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородська міської ради від 06.12.2025 року. 
Із вказаного висновку слідує, що датою звернення 06.12.2025 22 год. 45 хв. Діагноз при поступленні: Гіпертонічний криз (повторне звернення). Діагноз чергового лікаря Гіпертонічний криз, обумовлений психоемоційним навантаженням. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пункту 8.5. Правил дорожнього руху дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.
Згідно з п. 8.5.1 Правил дорожнього руху горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бардюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою або іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Відповідно до статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності (ст. 17 КУпАП).
Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода (ч. 1 ст. 18 КУпАП).
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п. 1.5 ПДР).
Пунктом 1.10 ПДР передбачено, зокрема:

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);
вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.
Відтак суд ретельно перевіряє доводи позивача про перебування його у стані крайньої необхідності з огляду на стан здоров`я і заперечення проти позову що такого стану у позивача не було.
Водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу (п.п. "б" п. 8.2 ПДР).
Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі (п.п. "а" п. 9.9 ПДР). У разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил (п. 15.14 ПДР).
Під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкнені габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково - аварійна світлова сигналізація (п. 19.4 ПДР).
Отже, у разі вимушеної зупинки позивача, як водія, через погіршення стану його здоров`я, на який вказує позивач як на підставу вимушеної зупинки, а, відтак відсутність у його діянні встановленого поліцейським порушення ПДР, на керованому ним автомобілі мала б бути увімкнена аварійна світлова сигналізація.
Аварійна світлова сигналізація у водія булла ввімкнена, що слідує з відеозапису долучено до відзиву.
В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6293870 від 06.12.2025 року відносно ОСОБА_1 , та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 241, 242, 243, 244, 246, 250 КАС України, ст.ст. 22, 258, 278, 279, 280, 293 КУпАП, ЗУ «Про національну поліцію», суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6293870 від 06.12.2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код 40108646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду не відомий, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань цього суб`єкта владних повноважень, витрати із сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду   Н.В. Наумова