печерський районний суд міста києва

Справа № 757/20049/24-ц 
пр. № 2-2134/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
представника позивача - ОСОБА_10.,
представника відповідача - Стадніка І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 12 червня 2019 року № 06/12 в частині його звільнення на підставі частини 3 статті 40 КЗпП України, поновити його на посаді менеджера ТОВ «Технофорс» з 12 червня 2019 року та допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 червня 2010 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ТОВ «Технофорс» на посаду менеджера за трудовим договором, де він працював майже 10 років без будь-яких дисциплінарних стягнень. 11 червня 2019 року його, разом з іншими працівниками, викликали до кабінету директора ОСОБА_2 , де разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невідомими йому особами почали безпідставно звинувачувати позивача у нібито невиграних тендерах, передачі інформації іншим підприємствам та завданні шкоди товариству. Після чого під тиском, його примусили підписати договір про конфіденційність та нерозголошення інформації з неправдивою датою укладення (2018 рік) та штрафом у розмірі 260 000, 00 грн. З цього приводу, позивач разом з іншими працівниками звернулися до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві з повідомленням про вчинення злочину та надали пояснення з приводу вищевикладених обставин.
12 червня 2019 року відповідач видав наказ № 06/12 про звільнення позивача за ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач наголошує, що до 11 червня 2019 року жодних претензій до його роботи не існувало, дисциплінарних стягнень не накладалося, а звільнення відбулося з грубим порушенням процедури, без доведення вини та всупереч ст. 9 КЗпП України. Разом з тим, зазначив, що Печерським районним судом м. Києва здійснювався розгляд справи № 757/35719/19-ц за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ТОВ «Технофорс» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, визнання умов трудового договору такими, що погіршують становище працівників. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року у цій справі, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, було ухвалено визнати формулювання причин звільнення, зокрема позивача, на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України, незаконним; змінено формулювання звільнення позивача за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України); зобов`язано ТОВ «Технофорс» внести зміни до трудової книжки. В подальшому, постановою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
За таких обставин, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Представник відповідача ТОВ «Технофорс» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_1 12 червня 2019 року на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України є законним та обґрунтованим. Відповідач вказує, що позивач систематично не виконував свої трудові обов`язки, грубо порушив вимоги Положення про комерційну таємницю, розголошував конфіденційну інформацію (дані CRM-системи про клієнтів та контрагентів, перенаправляв клієнтів для придбання продукції аналогічної (конкуруючої), яку реалізує ТОВ «Технофорс» до іншого підприємства. Ці порушення підтверджуються актами службових перевірок від 20 травня 2019 року, 04 червня 2019 року, доповідними записками, поясненнями інших працівників та даними внутрішнього розслідування. Крім того, відповідач наголошує, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин. Звільнення відбулося 12 червня 2019 року, а позовну заяву подано лише у 2024 році. Відповідач вважає, що посилання позивача на карантинні обмеження через COVID-19 та воєнний стан не є достатніми підставами для поновлення строку, оскільки позивач мав можливість звернутися до суду набагато раніше, а попередні судові процеси не переривали перебіг строку щодо цієї конкретної позовної заяви. Жодних об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду не існувало. Відповідач також вважає, що договір про конфіденційність від 01 серпня 2018 року є чинним і обов`язковим, відповідно до якого на позивача, в тому числі, було покладено трудовий обов`язок щодо збереження конфіденційної службової інформації, проте він його свідомо порушив. Крім того, представник відповідача наголошував на тому, що до позивача раніше вже застосовувалися заходи дисциплінарного впливу, зокрема 03 червня 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення догани, а тому звільнення є законним та обґрунтованим. 
У відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що висновок відповідача про невиконання позивачем як працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку базується на доповідній записці, датованій 20 травня 2019 року, що слугувала підставою для застосування догани, однак такий службовий документ не містить посилань на документи чи докази, які безпосередньо встановлюють факт розголошення позивачем конфіденційної інформації підприємства третім особам, а також в ній не зазначено та не конкретизовано, які ж саме дані (відомості) та щодо яких конкретних клієнтів та контрагентів, якої саме продукції та підприємства і в який час та спосіб були розголошені. При цьому, не надано підтверджень, на які посилається заступник директора ТОВ «Технофорс» ОСОБА_13 у доповідній записці, а саме: доказів розголошення даних із системи CRM ТОВ «Технофорс», підтвердження наявності доступу у позивачів до такої системи електронного документообігу цього підприємства, а також відповідні повідомлення клієнтів (із зазначеннях чіткого, конкретного їх найменування). Позивач вказує, що відповідачем не наведені факти порушення ним обумовлених договором правил комерційної таємниці й у повторній доповідній записці заступника директора ТОВ «Технофорс» ОСОБА_13. від 07 червня 2019 року, а також в прийнятому на її підставі наказу про звільнення позивача від 12 червня 2019 року, зокрема, в наказі про звільнення позивача чітко не визначено в чому полягає порушення позивачем вимог законодавства та умов укладеного договору, які саме відомості та конфіденційну інформацію було розголошено, кому саме (найменування конкретного підприємства відсутні), в який саме спосіб були розповсюджені відомості, ким конкретно з позивачів та за яких обставин їх було поширено, які саме дії ОСОБА_7 стали причиною розголошення комерційної інформації підприємства. ТОВ «Технофорс» не доведено чи мало місце порушення саме позивачами положень вказаних внутрішніх документів, тому підстави для застосування дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача саме за ч. 3 ст. 40 КЗпП України відсутні, а як наслідок наказ про застосування дисциплінарного стягнення у виді догани є незаконним, оскільки не доведено недбале ставлення ОСОБА_1 до збереження конфіденційної інформації.
Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив позивача, у якому зазначив, що ТОВ «Технофорс» мало договірні відносини із ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» протягом тривалого проміжку часу, в межах якого здійснювалось постачання обладнання для свого контрагента. У період з квітня по травень 2019 року підприємство ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс» і запитами на закупівлю обладнання, вибір постачальника проходив в кілька етапів. За даними підприємства, менеджер компанії ТОВ «Технофорс» ОСОБА_1 мав повноваження вести переговори, робити комерційні пропозиції і брати участь в тендерах від імені компанії. Використовуючи наявні у нього повноваження і комерційну інформацію, а саме ціни, умови, терміни поставки даного обладнання, він сфабрикував від імені ТОВ «Технофорс» пропозицію зі свідомо невигідними для замовника умовами і цінами. Одночасно, він зробив комерційну пропозицію від імені фірми ТОВ «Ремонт Інжиніринг Груп» (ТОВ «РІГ»), в якому вказав більш вигідні умови постачання. Таким чином використовуючи комерційну інформацію ТОВ «Технофорс» без згоди власників, позивач створив свідомо програшні умови для ТОВ «Технофорс», спотворивши реальну комерційну пропозицію. У комерційній пропозиції вказано саме те обладнання, яке в подальшому було поставлено ТОВ «РІГ» на замовлення ПАТ «НКМЗ», саме внаслідок штучного створення ОСОБА_1 невигідних умов для укладення ПАТ «НКМЗ» такого договору поставки з ТОВ «Технофорс». ОСОБА_1 сформував комерційні пропозиції, що не відповідають дійсності. Позивач неодноразово заперечував свої зв`язки з ТОВ «РІГ», проте в подальшому з 24 вересня 2019 року ОСОБА_1 офіційно працевлаштувався в ТОВ «РІГ», що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Костянтинівсько-дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 5391/10, а з 10 лютого 2022 року позивач набув права власності на частку у статутному капіталі товариства у розмірі 100%, а з 18 березня 2023 року він є керівником цього товариства. Підтвердженням дій позивача на користь ТОВ «РІГ» у період притягнення його до дисциплінарної відповідальності є показники незвичної активності ТОВ «РІГ» у закупівлях у червні 2019 року. Порівнюючи активність участі ТОВ «РІГ» у закупівлях у 2019 році вбачається, що товариство саме у час, коли позивача та ОСОБА_5 , ОСОБА_8 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за розповсюдження відомостей, що становлять комерційну таємницю, прийняло участь у 3 закупівлях за 1 місяць (в порівняння: за попередні 6 місяців товариство прийняло участь у 1 закупівлі). Зазначений епізод є лише одиничним випадком порушення законних прав ТОВ «Технофорс» у тому числі на його комерційну таємницю, та призвело до прямих збитків Товариства. Спільні дії ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 як під час вчинення ними дисциплінарних проступків (з наміром недобросовісним шляхом укласти угоди на користь ТОВ «РІГ»), так і навіть стосовно одночасного подання позовів стосовно поновлення на роботі підтверджують факт наявності тісного зв`язку та постійного спілкування між ними під час роботи у ТОВ «Технофорс» і до цього часу. Просив врахувати вказані доповнення. В подальшому подав заяву про застосування строку позовної давності.
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.
02 травня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
03 травня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін.
13 травня 2024 року на електронну поштову скриньку суду, а також за допомогою Електронного суду, представник відповідача Василенко А. А. подала заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.
21 травня 2024 року представник відповідача подала відзив на позов.
29 травня 2024 року головуюча суддя Бусик О. Л. ухвалою заявила про самовідвід від розгляду цієї справи.
31 травня 2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Литвинову І.В.
05 червня 2024 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Технофорс» про зміну порядку розгляду справи.
26 червня 2024 року від ТОВ «Технофорс» через Електронний суд надійшли заперечення на відповідь на відзив.
12 липня 2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
09 вересня 2024 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі.
10 вересня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідків.
10 вересня 2024 року ухвалою суду, постановлено на місці, без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки присутніх сторін, задоволено клопотання про допит позивача в якості свідка та приєднання до матеріалів справи письмових пояснень представника відповідача.
11 березня 2025 року в судовому засіданні був допитаний позивач в якості свідка.
13 травня 2025 року від представника позивача надійшла заява про долучення доказів, завірених копій рішення Печерського районного суду м. Києва та постанов Київського апеляційного суду та Верховного Суду у справі № 757/35715/19-ц.
25 серпня 2025 року від представника відповідача через Електронний суд надійшла заява про застосування строку позовної давності.
26 серпня 2025 року допитаний як свідок ОСОБА_9 , який є директором ТОВ «Технофорс» з 2010 року, надав суду покази, в яких зазначив, що позивач працював у ТОВ «Технофорс» з 2010 року на посаді менеджера з продажів, мав певні повноваження на проведення перемовин з потенційними покупцями. Позивач, отримуючи тендерні запити, паралельно створив ТОВ «РІГ» і переводив на неї комерційні пропозиції, чим завдавав шкоди інтересам ТОВ «Технофорс». Про ці факти свідку стало відомо від клієнтів товариства та їх конкурентів. 03 червня 2019 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності свідок особисто зачитував позивачу, що свідчить про належне його ознайомлення із ним. В подальшому позивач був звільнений із посади за систематичне невиконання трудових обов`язків, після чого отримав свою трудову книжку та всі необхідні виплати. Свідок звертав увагу суду, що в 2019 році при подачі ОСОБА_1 позову про визнання звільнення незаконним, сам позивач вказував, що не бажає поновлення на роботі. Проте у квітні 2024 року представник позивача пропонував свідку змінити формулювання наказу про звільнення в обмін на відмову від позову.
У судовому засіданні 11 березня 2025 року позивач допитаний як свідок повідомив суду, що в 2010 році він був прийнятий на посаду менеджера ТОВ «Технофорс». Працював сумлінно, але його було звільнено з ініціативи адміністрації товариства за невиконання трудових обов`язків на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Звільнення відбулося у зв`язку із тим, що ТОВ «Технофорс» заборгувало їм багато коштів - неофіційної заробітної плати, в той час як офіційна заробітна плата була мінімальна. Зазначив, що до них заходи дисциплінарного стягнення не застосовувались, а догана від 03 червня 2019 року є підробкою. Стосовно працевлаштування в ТОВ «РІГ» вказував, що в 2019 році він влаштувався туди на роботу, а з 2022 року - є власником зазначеного товариства із 100% часткою статутного капіталу. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_10 у засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник відповідача Стаднік І.А. у засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов, крім того просив відмовити на тій підставі, що позивач пропустив строки звернення із позовом до суду та не оскаржував договір про конфіденційну таємницю.
Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
01 червня 2010 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду менеджера ТОВ «Технофорс» /т.І, а.с. 5/.
Вбачається, що наказом від 01 серпня 2018 року за № 72/1 ОД було затверджено та введено в дію Положення про конфіденційну інформацію, в тому числі комерційну таємницю», спрямоване на запобігання можливому економічному збитку для підприємства /т.І, а.с. 59-67, 68/.
31 серпня 2018 року між ТОВ «Технофнорс» та ОСОБА_1 укладено договір № 41 про конфіденційність та нерозголошення інформації, відповідно до якого цей договір регулює відносини між сторонами з приводу передачі, використання та зберігання конфіденційної інформації Сторони-1, в тому числі інформації, що становить комерційну таємницю. При цьому для цілей цього Договору під конфіденційною інформацією («Конфіденційна інформація») розуміються: відомості про внутрішню організацію компанії, системи звітності і аналізу роботи, посадові інструкції, правила роботи, фінансові дані, інформація про клієнтів та контрагентів Сторони-1, будь яка інформація, що зберігається на робочих комп`ютерах, інших системах опрацювання даних, незалежно від способів передачі інформації, носія і форми надання; відомості про хід, виконання, умови виробничого процесу, найману робочу силу, незалежно від способів передачі інформації, носія і форми надання; інформація, що розголошується на нарадах, в інших місцях, що стосується господарської діяльності, незалежно від способів передачі інформації, носія і форми надання; будь-яка інформація, що не є загальновідомою або загальнодоступною та має для Сторони-1 дійсну або потенційну цінність з комерційних причин, розголошення якої може завдати матеріальної шкоди, а також підірвати ділову репутацію або престиж Сторони-1 і її персоналу; будь-який документ Сторони-1, що має позначку «Конфіденційно» та/або «Для службового використання».
Відповідно до п. 2.1 Договору, Сторона-2 зобов`язана використовувати Конфіденційну Інформацію, що надана Стороною-1, або стала відомою в ході технологічної взаємодії Сторін тільки у відповідності з умовами цього Договору /т.І, а.с. 73-74/.
20 травня 2019 року на адресу директора ТОВ «Технофорс» ОСОБА_9. була спрямована доповідна записка № 17/211 від заступника директора ТОВ «Технофнорс» ОСОБА_13., в якій останній повідомив про те, що було проведено повторну перевірку роботи співробітників, які призначені на посаду та виконують обов`язки менеджера. Перевірка роботи менеджерів з продажу проводилася за період з 01 жовтня 2018 року по 20 травня 2019 року. В результаті перевірки виявлені грубі факти повторного порушення договору про конфіденційність та нерозголошення інформації, а саме ряд співробітників, користуючись доступом до комерційної таємниці, а саме даними про клієнтів та контрагентів, використовували та розголошувати її у власних інтересах, а саме перенаправляли клієнтів для придбання продукції аналогічної (конкуруючої), яку реалізує ТОВ «Технофорс», до іншого підприємства, маючи із останнім безпосередній зв`язок та надаючи останньому дані про клієнтів ТОВ «Технофорс». Підтвердженням вищевказаних порушень є дані із CRM системи ТОВ «Технофорс», а також повідомлення клієнтів. Зазначено, що дані дії зроблені з метою нанесення репутаційного збитку ТОВ «Технофорс», а також з метою отримання матеріальної вигоди особисто співробітниками: ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 /т. І, а.с. 70/.
27 травня 2019 року працівниками ТОВ «Технофнорс» у складі директора ОСОБА_9., заступника директора ОСОБА_13., юриста ОСОБА_12 складено акт про те, що 21 травня 2019 року о 10-00 год., менеджеру ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення з приводу використання та розголошення ним у власних інтересах комерційної таємниці, а саме дані про клієнтів та контрагентів, перенаправлення ним клієнтів для придбання аналогічної продукції (конкуруючої), яку реалізує ТОВ «Технофнорс» до іншого підприємства та надання останньому даних про клієнтів ТОВ «Технофнорс» /т.І, а.с. 67/.
03 червня 2019 року наказом директора ТОВ «Технофорс» № 06/01 працівникам на посаді менеджера , а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 оголошено догану /т.І, а.с. 68/.
04 червня 2019 року працівниками ТОВ «Технофнорс» у складі директора ОСОБА_9 , заступника директора ОСОБА_13 , юриста ОСОБА_12 складено акт про те, що 04 червня 2019 року о 10-00 год., менеджер ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наказом № 06/01 від 03 червня 2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, після чого йому в їх присутності було прочитано директором ТОВ «Технофорс» текст даного наказу /т.І, а.с. 69/.
07 червня 2019 року на адресу директора ТОВ «Технофорс» ОСОБА_9 знову була спрямована доповідна записка № 17/212 від заступника директора ТОВ «Технофнорс» ОСОБА_13 
12 червня 2019 року наказом ТОВ «Технофорс» за № 06/12 звільнено менеджера ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України з 12 червня 2019 року /т.І, а.с. 11/.
Наказом було встановлено, що при проведенні перевірки роботи співробітників, які призначені на посаду та виконують обов`язки менеджера за період з 27 травня 2019 року по 07 червня 2019 року, працівники на посадах менеджера, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , користуючись доступом до комерційної таємниці, а саме даними про клієнтів та контрагентів ТОВ «Технофорс», використовували її у власних інтересах, а саме перенаправляли клієнтів для придбання продукції аналогічної (конкуруючої), яку реалізує ТОВ «Технофорс», до іншого підприємства, маючи із останнім безпосередній зв`язок.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив Положення про конфіденційну інформацію, в тому числі комерційну таємницю, затверджену Наказом директора ТОВ «Технофорс» ОСОБА_9 від 01 серпня 2018 року, пункти 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Договору про конфіденційність та нерозголошення інформації № 41 від 31 серпня 2018 року /т.І, а.с. 11/.
З наказом про звільнення, ОСОБА_1 ознайомився, про що свідчить його підпис /т.І, а.с. 12/.
Вбачається, що у липні 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 звернулися до Печерського районного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, визнання умов трудового договору, такими, що погіршують становище працівників порівняного з чиним законодавством, зобов`язання вчинити дії.
Висновком № 117/20 від 30 вересня 2020 року експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності за результатами проведення експертизи комерційної таємниці (ноу-хау) і раціоналізаторських пропозицій, встановлено, що інформація про постачальників, продавців, покупців продукції, послуг підприємства ТОВ «Технофорс», що зазначена у розділі 2.1,1 (п.4) Положення про конфіденційну інформацію ТОВ «Технофорс», якщо така інформація не конкретизована у цьому Положенні і зводиться лише до найменувань та адрес постачальників, продавців, покупців продукції, послуг підприємства ТОВ «Технофорс», як юридичних осіб, не містить ознак комерційної таємниці внаслідок можливості отримання такої інформації з відкритих джерел. Використання на підприємстві системи CRM підприємства (електронної системи документообігу, зберігання та використання інформації про постачальників, продавців, покупців продукції, послуг підприємства) регулюватися/визначається відповідними наказами по підприємству та договорами, укладеними між підприємством та співробітниками, у яких визначається порядок доступу до системи, права та обов`язки користувачів, порядок ознайомлення користувачів із правилами роботи з системою тощо. Обов`язковою є наявність технічно-експлуатаційної та договірної документації на CRM систему, що використовується на підприємстві (Інструкція про використання CRM-системи, опис системи, керівництво користувача системи тощо».
В той самий час, надити відповідь на поставлене питання щодо ТОВ «Технофорс» не виявилося можливим, у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення дослідження.
04 березня 2021 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/35715/19-ц позов, зокрема ОСОБА_1 задоволено, визнано формулювання причин звільнення позивачів з роботи з посад менеджерів Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс» 12 червня 2019 року на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов`язків, незаконними. Змінено формулювання звільнення позивачів з роботи з посад менеджерів Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс», вказавши правильне формулювання звільнення 12 червня 2019 року з роботи з посад менеджерів Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст.38 КЗпП України). Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Технофорс» внести зміни до трудових книжок позивачів про записи «звільнено з роботи з посади менеджера Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс» 12 червня 2019 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст. 38 КЗпП України)» замість зазначених про «звільнено з посади менеджера на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України», кожному /т.І, а.с. 212-221/.
06 липня 2021 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 757/35715/19-ц, рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року, залишено без змін /т.І, а.с. 222-233/.
06 грудня 2023 року постановою Верховного Суду України у справі № 757/35715/19-ц рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в частині позовних вимог про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити дії скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції /т.І, а.с. 234-244/.
16 січня 2024 року ухвалою Печерського районного суду позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачам.
Згідно відповіді Костянтинівсько-дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 березня 2020 року за № 5391/10, вбачається, зо згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахована особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 24 вересня 2019 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах зі страхувальником ТОВ «РЕМОНТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» (код ЄДРПОУ 42372214) /т.І, а.с. 115/.
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 18, 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не вправі визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.
Відповідно до ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. 
Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України. 
Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв`язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими ч. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Так, у Цивільному кодексі поняття комерційної таємниці трактується як інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію (ст. 505 ЦКУ).
Статтею 420 ЦКУ визначено, що комерційна таємниця є об`єктом інтелектуальної власності. Відповідно майнові права інтелектуальної власності на комерційну таємницю належать особі, яка правомірно визнала інформацію комерційною таємницею, якщо інше не встановлено договором.
Зокрема, до майнових прав інтелектуальної власності на комерційну таємницю належать: право на використання комерційної таємниці; виключне право дозволяти використання комерційної таємниці; виключне право перешкоджати неправомірному розголошенню, збиранню або використанню комерційної таємниці; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (ст. 506 ЦКУ).
У свою чергу, стаття 162 Господарського кодексу України визначає, що суб`єкт господарювання, який є власником технічної, організаційної або іншої комерційної інформації, має право на захист від незаконного використання цієї інформації третіми особами за умов, що ця інформація має комерційну цінність у зв`язку з тим, що вона невідома третім особам і до неї немає вільного доступу інших осіб на законних підставах, а власник інформації вживає належних заходів до охорони її конфіденційності. Строк правової охорони комерційної таємниці обмежується в часі.
Отже, склад та обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, порядок їх захисту визначаються самостійно її власником або керівником підприємства з дотриманням чинного законодавства.
Підприємство має право розпоряджатися такою інформацією на власний розсуд і здійснювати щодо неї будь-які законні дії, не порушуючи при цьому права третіх осіб.
Крім того, підприємство як власник відомостей, які є комерційною таємницею, має право призначати особу (осіб), яка буде володіти, користуватися і розпоряджатися такою інформацією, визначати правила обробки інформації та доступу до неї, а також встановлювати інші умови щодо комерційної таємниці.
При цьому варто зазначити, що не будь-якій інформації підприємство може надати статус комерційної таємниці, обмеживши таким чином доступ до неї третіх осіб.
Відповідно до частини 2 статті 505 ЦКУ, якою визначено перелік відомостей, що становлять комерційну таємницю, встановлено, що нею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.
Склад та обсяг відомостей, які становлять комерційну таємницю підприємства, визначаються його керівником з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці» від 09 серпня 1993 року № 611.
Наказом Директора ТОВ «Технофорс» №72/1 ОД було затверджено Положення про конфіденційну інформацію, в тому числі комерційну таємницю (надалі - Положення).
Також у вказаному наказі було встановлено, що він розповсюджує свою дію на виконання трудових обов`язків працівниками, у тому числі які займають посаду менеджера.
Пунктом 3. 9 Положення передбачено, що при встановлені факту несанкціонованого доступу до відомостей, що становлять комерційну таємницю та/або конфіденційну інформацію підприємства, за вказівкою керівника підприємства або уповноваженої ним особи, проводиться службове розслідування.
Пункт 6.6 Положення встановлює, що у всіх випадках порушення встановленого порядку захисту комерційної таємниці та/або конфіденційної інформації підприємства, посягань на паперові чи технічні носії інформації, що належать підприємству, рішення щодо притягнення до відповідальності винних осіб приймається керівником підприємства на підставі матеріалів службового розслідування таких фактів, а саме: доповідних записок, письмових свідчень або (у разі потреби за обставинами) відмови від дачі свідчень вигляді Акту.
Таким чином відповідач відповідно до вимог чинного законодавства встановив відомості, що становлять комерційну таємницю.
За таких обставин посилання позивача, що встановлення правового статусу інформації як комерційної таємниці порушує його трудові права є безпідставним та необґрунтованим. 
Натомість, вбачається, що на позивача було покладено трудовий обов`язок щодо збереження конфіденційної службової інформації. Позивач знав про існування таких вимог, але свідомо їх порушив, у зв`язку із чим до позивача було застосовано попередньо заходи дисциплінарного стягнення, у відповідь на які позивач відмовився надавати свої пояснення на запити роботодавця.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 82 ЦПК України преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому суб`єктний склад сторін у справі не має бути повністю тотожним. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 був звільнений 12 червня 2019 року з посади менеджера ТОВ «Технофорс» на підставі частини 3 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків, а саме грубим порушенням режиму комерційної таємниці та конфіденційної інформації підприємства, що підтверджується Положенням про комерційну таємницю, затвердженим наказом директора від 01 серпня 2018 року № 72/1, матеріалами службового розслідування, доповідними записками, актами та даними CRM-системи, які фіксують факти несанкціонованого розголошення та використання відомостей про клієнтів, контрагентів та інші дані, що становлять комерційну таємницю, в інтересах третіх осіб протягом 2018-2019 років.
За таких обставин, суд вважає, що роботодавцем належним чином доведено факт порушення, яке є істотним і таким, що дає підстави для звільнення за вказаною статтею, а посилання позивача на відсутність підстав для звільнення є необґрунтованими, у зв`язку з чим та з урахуванням законності самого звільнення позовні вимоги про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі задоволенню не підлягають, тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.
Разом з тим, у серпні 2025 року представником ТОВ «Технофорс» було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.
Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу (справа «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.
Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18).
Оскільки судом встановлені самостійні підстави для відмови у задоволенні позову, суд не застосовує строки позовної давності як підставу для відмови у позові. За таких підстав заява представника відповідача в цій частині задоволенню не підлягає.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технофорс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова