СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/3866/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.
за участю секретаря судового засідання Погребняк А.М., 
апелянта - адвокат Василюк А.П. 
інші учасники справи не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , за вх. №2640 х/1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.11.25 ( 01.12.25, суддя Міньковський С. В. ) у справі №922/3866/25 
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність, 

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа ОСОБА_1 , звернувся до господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки він має прострочені зобов`язання перед 16 кредиторами на загальну суму 404 731, 13 грн, в якій просить суд прийняти цю заяву, відкрити провадження у справі про його неплатоспроможність, призначити керуючим реструктуризацією Багінського Артема Олександровича, здійснити офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2025 у справі №922/3866/25 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність. 
Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції судовим рішенням , апелянт звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 25.11.2025 у справі № 922/3866/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відкрити провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); ввести процедуру реструктуризації боргів боржника; ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; призначити керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича (свідоцтво № 1871 від 20.12.2018, адреса: 29018, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд. 5/3, офіс 312).
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Боржником було вжито усіх можливих заходів щодо отримання первинних документів про заборгованість, а саме були подані електронні та письмові запити кредиторам. Однак, станом на день звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, відповіді були надані не усіма кредиторами. Саме тому боржником разом з заявою було подане клопотання про витребування доказів, які не вдалось отримати самостійно, у відповідності до статті 81 ГПК України.
Положення п. 3 ч. 2 ст. 116 КУзБ виконані боржником в повному обсязі, оскільки у конкретизованому списку кредиторів вказана уся інформація, яка вимагається, а саме: загальна сума грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його найменування, його місцезнаходження, вимог (загальний ідентифікаційний код юридичної особи, сума заборгованості), підстав и виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором (конкретизований список кредиторів також міститься у матеріалах справи).
Надання боржником документів іноземною мовою без перекладу українською мовою та без засвідчення нотаріусом вірності такого перекладу, на думку апелянта, не є визначальною підставою для висновку про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.
Більшість підстав, викладених в ухвалі про відмову у відкритті провадження не були викладені в ухвалі про залишення без руху та не були озвучені у підготовчому судовому засіданні, фактично були лише описані в ухвалі про відмову. Це позбавило боржника права на справедливий суд та можливості отримати інформацію в повному обсязі у необхідні строки
Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , за вх. №2640 х/1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.11.25 у справі №922/3866/25; встановлено учасникам справи строк до 31.12.2025 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи; витребувано матеріали оскарження №922/3866/25 з Господарського суду Харківської області; призначено справу до розгляду на 19.01.2026.
Також, колегія суддів зауважує, що на час винесення даної ухвали, в Україні введено дію воєнного стану, а також особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду, що може привести до подовження процесуальних строків розгляду справи.
22.12.2025 на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/3866/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 оголошено перерву у розгляді справи до 05.02.2026.
У судове засідання 05.02.2026 прибув представник апелянта, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
У судове засідання 05.02.2026 інші учасники у справі про неплатоспроможність не прибули, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. (ч.1 ст.271 ГПК України)
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України).
Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представника апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.
Як зазначалося вище, ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2025 у справі №922/3866/25 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність. 
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, з огляду на нижче викладене.
Згідно із ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 6 ст.12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Частиною 1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
У постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 було зазначено, що із введенням в дію 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства запроваджено новий правовий інститут, який застосовується щодо врегулювання питання неплатоспроможності фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, та є відмінним (наділеним особливостями) за метою і механізмом реалізації від інституту банкрутства юридичних осіб.
З пояснювальної записки до проекту Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що метою запровадження інституту неплатоспроможності фізичних осіб було визначено врегулювання відносин щодо відновлення платоспроможності боржників, які опинилися в скрутній фінансовій ситуації та потребують допомоги з боку держави.
Також у преамбулі Кодексу України з процедур банкрутства закріплено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
За цим підходом, на відміну від банкрутства юридичних осіб, у назві та за змістом положень Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства - "Відновлення платоспроможності фізичних осіб" законодавець закцентував на пріоритеті реабілітаційної процедури щодо боржника, який залежно від власної волі та обставин справи може отримати звільнення від боргів за результатами судових процедур у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.
Отже, застосовуючи ці норми, необхідно враховувати, що, на відміну від банкрутства юридичних осіб, задоволення вимог кредиторів як основна мета провадження про неплатоспроможність фізичних осіб Кодексу України з процедур банкрутства не встановлена.
З огляду на виключне право лише боржника - фізичної особи на ініціювання справи про свою неплатоспроможність (стаття 116 Кодексу України з процедур банкрутства), цим Кодексом запроваджено "добровільне банкрутство" боржника - фізичної особи, що є правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації боргів, їх часткового чи повного прощення (списання), за результатом чого отримати звільнення від боргів і відновити свою платоспроможність.
Судова колегія зазначає, що однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.
Провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.
З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.
Відповідно до приписів статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства серед іншого, неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом; грошове зобов`язання – зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Згідно з частиною другою статті 8 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.
Особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи передбачено Книгою четвертою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
Згідно з ч.1 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.
Частина 2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства, визначає підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, за якою боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у такій справі.
Так, Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо:
2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;
3) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;
4) наявні ознаки загрози неплатоспроможності.
Частиною 3 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що до складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.
Таким чином, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи достатньо навіть однієї або більше однієї підстави у будь-яких комбінаціях, наведених у ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки законодавцем імперативно не визначено обов`язковим існування сукупності всіх трьох підстав, як умови для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у (постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 909/1028/20.
Порядок та наслідки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи визначені статтями 119, 120 Кодексу України з процедур банкрутства.
Частиною 1 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви.
Таким чином, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози.
Водночас при ініціюванні справи про неплатоспроможність фізичної особи наявність заборгованості чи можливість невиконання грошових зобов`язань найближчим часом має підтверджуватися доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором/кредиторами. Такими доказами можуть бути, серед іншого, судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань, а у випадку загрози неплатоспроможності - потенційну можливість такого невиконання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 листопада 2022 року у cправі № 909/937/21).
Згідно з частинами 3, 4 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства за наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність. Господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо: 1) відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2) боржник виконав зобов`язання перед кредитором (кредиторами) у повному обсязі до підготовчого засідання суду; 3) боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю; 4) боржника визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років.
Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що склад і розмір грошових зобов`язань, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.
Судова колегія зазначає, що обов`язком суду при вирішенні питання про наявність грошового зобов`язання та визначенні неплатоспроможності є встановлення прострочених грошових зобов`язань боржника перед кредиторами станом на час подання відповідної заяви до суду. При цьому, перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи за результатами проведення підготовчого засідання, дослідивши матеріали відповідної заяви фізичної особи, суд повинен, серед іншого, визначитися з питання наявності грошових вимог до боржника та розміру таких вимог за станом на час подання заяви до суду, несплати боржником на користь кредиторів належних ним коштів.
Крім того, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи суд зобов`язаний дослідити не тільки надану заявником інформацію про кредитні договори, за якими у заявника, як стверджується за його заявою, наявні грошові зобов`язання (зокрема, прострочені) за кредитами (позиками) тощо, але й дослідити та встановити безпосередні докази укладання таких договорів, наявності та розміру заборгованості за такими договорами.
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ОСОБА_1 зазначив, що у нього наявні невиконані прострочені грошові зобов`язання перед ТОВ "ФК "Процент", ТОВ "Фінтаргет", ТОВ "Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів", ТОВ "Фінансова Компанія "Нові Кредити", ТОВ "Алекскредит", ТОВ "Бізпозика, ТОВ "Макс кредит", ТОВ "Фінансова компанія Кредіплюс", ТОВ "ФК Біксбіт", ТОВ "Селфі Кредит", ТОВ "Іннова Фінанс", ТОВ "Смартівей Юкрейн", ТОВ "Укр Кредит Фінанс", ТОВ "Авентус Україна", АТ "Універсал Банк" на загальну суму 404 731,13 грн.
Наведені зобов`язання перед кредиторами, підтверджуються кредитними договорами довідками фінансових установ та інформацією з українського бюро кредитних історій, надаючи оцінку яким, суд зазначає наступне.
У наданому до заяви про неплатоспроможність боржника - фізичної особи конкретизованому списку кредиторів ОСОБА_1 зазначив про те, що він має наступні зобов`язання:
1) перед ТОВ "Фінансова компанія Кредіплюс" за кредитним договором № 849720 від 05.05.2025 у розмірі 16865,45 грн. 
Проте, судом першої інстанції було встановлено, що матеріали поданої заяви не містять вищевказаного кредитного договору. 
Разом із тим, до заяви доданий договір про споживчий кредит, укладений 05.05.2025 між боржником та ТОВ "Фінансова компанія Кредіплюс" за іншим номером 182098, також матеріали заяви містять розрахунок заборгованості саме за договором № 182098 від 05.05.2025, проте договору не було зазначено в конкретизованому списку кредиторів. За таких обставин, надані боржником докази на підтвердження простроченої заборгованості перед ТОВ "Фінансова компанія Кредіплюс" за кредитним договором № 849720 від 05.05.2025, зазначені ним у конкретизованому списку кредиторів, мають неточну та суперечливу інформацію.
2) перед ТОВ "ФК БІКСБІТ" за кредитним договором № 1511360541681 від 23.04.2025 у розмірі 13885,56 грн., з яких відсотки: 2946.36 грн, штраф: 6339,20 грн, комісія: 600, 00 грн. В той же час, згідно відповіді ТОВ "ФК БІКСБІТ" (вих. №399 від 09.07.2025) заборгованість за вказаним кредитним договором становить 12745,56 грн., який складається з: 3962,00 грн. – основна сума заборгованості; 1 844,36 грн. – нараховані проценти за користування кредитними коштами; 6 339,20 грн – штраф за неналежне виконання зобов`язань за договором; комісія за видачу кредитних коштів – 600,00 грн. Отже, боржником невірно визначено в конкретизованому списку кредиторів загальну суму заборгованості, також не зазначено всі складові грошового зобов`язання боржника за кредитним договором № 1511360541681 від 23.04.2025, а саме не вказано заборгованість за основним зобов`язанням перед ТОВ "ФК БІКСБІТ".
3) перед ТОВ "Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів" за договором 97398d3f-6311-494a-b564-08dd93a99dda від 16.05.2025 року у розмірі 9675,00 грн. В той же час, матеріали поданої заяви не містять вказаного договору. Разом із тим, до заяви доданий договір позики від 16.05.2025, укладений між ТОВ "Сіроко Фінанс" (правонаступник - ТОВ “Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів”) та боржником за іншим номером №7517176. Вищевказаного договору не було зазначено в конкретизованому списку кредиторів. Також в конкретизованому списку вказано, що у боржника існує заборгованість перед ТОВ “Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів” за договором № 2142932 від 12.05.2025 у розмірі 6270, 00 грн. Втім матеріали поданої заяви також не містять вказаного договору. Разом із тим, до заяви доданий договір про надання фінансового кредиту від 12.05.2025, укладений між ТОВ "Стар Файненс Груп" та боржником за іншим номером № 29040-05/2025, натомість вищевказаного договору не було зазначено в конкретизованому списку кредиторів. 
Окрім цього, боржником в конкретизованому списку кредиторів боржника зазначено, що він має заборгованість перед ТОВ “Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів” за договором позики № 2062053 від 21.04.2025 року. Втім матеріали поданої заяви не містять вищевказаного договору. Разом із тим, до заяви доданий договір про надання фінансового кредиту від 21.04.2025 року, укладений між ТОВ "Стар Файненс Груп" та боржником за іншим номером № 47686-04/2025, проте вищевказаного договору не було зазначено в конкретизованому списку кредиторів. 
Таким чином, матеріали поданої заяви не містять належних доказів, які підтверджують заборгованість боржника перед ТОВ “Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів” за договорами позики, які були зазначені в конкретизованому списку.
4) перед ТОВ "Макс Кредит" за кредитним договором № 00-10358369 від 09.05.2025 у розмірі 7080,40 грн., з яких відсотки: відсотки: 1240,80 грн; комісія: 639,60 грн; штрафні санкції: 1200,00 грн. Втім, заявником не зазначено розмір заборгованості боржника за основним зобов`язанням, який відповідно до детального розрахунку заборгованості, доданого ТОВ "Макс Кредит" до відповіді (вих. № 12050 від 25.06.2025) на запит, становить 4000,00 грн. Таким чином ОСОБА_1 не зазначено всі складові грошового зобов`язання боржника за кредитним договором № 00-10358369 від 09.05.2025, як того вимагає ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства. Також в конкретизованому списку вказано, що боржник має заборгованість у тому числі за договором № 00-10307497 від 19.04.2025. Проте будь-яких первинних документів на підтвердження заборгованості за цим договором заявником не надано, крім того згідно відповіді ТОВ "Макс Кредит" (вих. № 12050 від 25.06.2025) у боржника наявна лише заборгованість за кредитним договором № 00-10358369 від 09.05.2025, іншого кредитного договору не зазначено.
5) перед ТОВ "Іннова Фінанс" за договором № 231743 від 17.04.2025 у розмірі 17440,00 грн. Проте матеріали поданої заяви не містять вказаного кредитного договору. Разом із тим, до заяви доданий договір надання грошових коштів у кредит, укладений 17.04.2025 між боржником та ТОВ "Іннова Фінанс" за іншим номером № 7850050425, також матеріали заяви містять розрахунок заборгованості саме за договором № 7850050425 від 17.04.2025. В той же час, вказаного договору не було зазначено в конкретизованому списку кредиторів. Отже, надані боржником докази на підтвердження простроченої заборгованості перед ТОВ "Іннова Фінанс" за № 231743 від 17.04.2025, зазначені ним у конкретизованому списку кредиторів, мають неточну та суперечливу інформацію.
6) перед ТОВ "Смартівей Юкрейн" за договором № df260c26-453d-402f-948b-14241e5137dd від 15.04.2025 у розмірі 13632,68 грн. Проте матеріали поданої заяви не містять вказаного кредитного договору. Разом із тим, згідно відповіді ТОВ "Смартівей Юкрейн" (вих: № 26062025/4 від 26.06.2025 року) боржник має заборгованість за іншим кредитним договором № 5578527962 від 15.04.2025, який і був доданий ОСОБА_1 до матеріалів заяви. Таким чином, матеріали поданої заяви не містять належних доказів, які підтверджують заборгованість боржника перед ТОВ "Смартівей Юкрейн" за договором № df260c26-453d-402f-948b-14241e5137dd, який був зазначений в конкретизованому списку.
7) перед ТОВ "Авентус Україна" за договором № 8947459 від 11.04.2025 у розмірі 17774, 45 грн, у тому числі відсотки за користування кредитом: 4749.45 грн, прострочені відсотки: 2867.50 грн, штраф: 3120.00 грн. Суд зазначає, що заявником не зазначено розмір заборгованості боржника за основним зобов`язанням, який відповідно до відповіді ТОВ "Авентус Україна" (вих. № 6015/25-Е від 27.06.2025) на запит боржника, становить 9 905,00 грн Таким чином, ОСОБА_1 не зазначено всі складові грошового зобов`язання боржника за кредитним договором № 8947459 від 11.04.2025, як того вимагає ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Апелянт в апеляційні скарзі зазначив, що в поданій заяві боржник вказав, що він здійснював досудову роботу та надсилав електронні запити з метою отримання інформації щодо заборгованості за кредитами. Втім, у зв`язку із відсутністю відповідей деяких фінансових установ та неможливістю самостійно надати докази, звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням, в якому просив витребувати у ТОВ "ФК "Процент", ТОВ "Фінтаргет", ТОВ "Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів", ТОВ "Фінансова Компанія "Нові Кредити", ТОВ "Алекскредит", ТОВ "Бізпозика, ТОВ "Макс кредит", ТОВ "Фінансова компанія Кредіплюс", ТОВ "ФК Біксбіт", ТОВ "Селфі Кредит", ТОВ "Іннова Фінанс", ТОВ "Смартівей Юкрейн", ТОВ "Укр Кредит Фінанс", ТОВ "Авентус Україна", АТ "Універсал Банк" наступну інформацію: 
- інформацію (довідку) щодо заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із зазначенням:
- суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо),
- підстав виникнення зобов`язань (договори), а також строку їх виконання згідно із законом або договором,
- дата та сума останнього платежу.
Проте суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні цього клопотання.
Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.
За змістом п.14 ч.2 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема, обов`язок подання документів, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього кодексу для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, покладено саме на заявника.
Як зазначалося вище, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, а обов`язок з доказування певних обставин покладається на сторону, яка на них посилається.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що боржник, як ініціатор справи про свою неплатоспроможність, має надати повну та вичерпну інформацію про майно, яке належить йому на праві власності. При цьому, зазначені відомості повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами, в розумінні положень статей 76-77 ГПК України
Прохання про витребування судом першої інстанції у 15 кредиторів відомостей, необхідних для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, передбаченого ст.116 КУзПБ.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 , яка зазначена в конкретизованому списку кредиторів, в повній мірі не підтверджена первинними документами, які надані заявником до матеріалів справи.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, зазначені в конкретизованому списку номера деяких кредитних договорів не співпадають із договорами, які додані до заяви або зазначені в банківських довідках. Також, боржником в конкретизованому списку кредиторів не вказано всі складові боргу, зокрема розмір заборгованості за основним зобов`язанням окремо, як того вимагає ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства, а надані боржником докази на підтвердження простроченої заборгованості перед деякими кредиторами, зазначені ним у конкретизованому списку кредиторів, мають неточну та суперечливу інформацію.
З огляду на наведене судова колегія також приходить до висновку про те, що боржником не доведено належними та допустимими доказами, що він припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, як того вимагає ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства.
Крім того, для відновлення платоспроможності Кодекс України з процедур банкрутства покладає на боржника обов`язки, зокрема на етапі ініціювання справи про його неплатоспроможність: надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4-11 ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства), тому, у разі необхідності, і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог.
Відповідно до приписів до ч.5. ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства Декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували року подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Боржник також подає декларацію про майновий стан за рік, в якому подається заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, станом на перше число місяця, що передує місяцю подання заяви до суду.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20 зазначив, що реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно та зобов`язання, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи, тому надання повної і достовірної інформації у декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.
Крім того, інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання його неплатоспроможним обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.
Боржник має усвідомлювати, що ризики зазначення неповної інформації у декларації покладаються саме на боржника. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 916/2372/20.
Як встановлено судом першої інстанції, в поданій до суду декларації про майновий стан за 2025 рік станом на 01.09.2025, боржник зазначає, що його дохід становить 216192,00 грн. - соціальні виплати у Німеччини, інші доходи відсутні.
Проте, в заяві про неплатоспроможність боржник вказує, що він має невеликий дохід від віддаленої роботи. 
Згідно виписки АТ "Універсал банк" про рух коштів по картці від 16.10.2025, до боржника надходили кошти від третіх осіб : 04.06.2025 - ОСОБА_2 3000,00 грн; 02.06.2025 - ОСОБА_3 13380,00 грн ; 01.06.2025 ОСОБА_4 - 4600,00 грн; 24.05.2025 - ОСОБА_5 - 1870,00 грн. 
Вказані доходи не були відображені в декларації про майновий стан за 2025 рік. Будь-яких обґрунтованих пояснень боржником стосовно цих надходжень на його карту, до суду не надано.
Крім того, за змістом п. 4 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів). При цьому вимоги до такого проекту плану реструктуризації визначені статтею 124 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Кодексу України з процедур банкрутства у плані реструктуризації боргів боржника зазначаються: 1) обставини, які спричинили неплатоспроможність боржника; 2) інформація про визнані судом вимоги кредиторів із зазначенням їх розміру та черговості задоволення; 3) інформація про майновий стан боржника за результатами проведених заходів з виявлення та складання опису майна боржника (проведення інвентаризації); 4) інформація про всі доходи боржника, у тому числі доходи, які боржник розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів; 5) розмір суми, яка щомісяця буде виділятися для погашення вимог кредиторів; 6) вимоги кредиторів до боржника, які будуть прощені (списані) у разі виконання плану реструктуризації боргів; 7) розмір суми, яка щомісяця залишатиметься боржнику на задоволення побутових потреб, у розмірі не менше одного прожиткового мінімуму на боржника та на кожну особу, яка перебуває на його утриманні; 8) розмір суми, яка щомісяця виділятиметься для погашення наявних у боржника обов`язкових періодичних зобов`язань (виплата аліментів тощо).
Виконання мети процедури реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи можливе лише за умови, коли боржник істинно бажає виконати взяті на себе грошові зобов`язання, але через певні майнові/фінансові причини не може їх виконати в повному обсязі належним чином. 
Системне тлумачення приписів книги четвертої КУзПБ "Відновлення платоспроможності фізичної особи" свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах Кодексу принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.
Боржник має реалізувати право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності. (правові позиції Верховного Суду, сформульовані в постанові від 27.02.2024 у справі № 910/4014/22 та в постанові від 27.05.2025 року у справі № 906/820/24).
Такими чином, погашення вимог кредиторів (виконання взятих на себе грошових зобов`язань) у межах об`єктивних можливостей за рахунок наявних активів боржника є проявом добросовісного використання боржником своїх прав у судових процедурах неплатоспроможності та істинного бажання виконати взяті на себе грошові зобов`язання.
Саме боржник повинен запропонувати обґрунтований та виконуваний (реальний) проєкт плану реструктуризації своїх зобов`язань, оскільки метою і завданням процедури реструктуризації боргів є забезпечення розгляду кредиторами розробленого боржником проекту плану реструктуризації боргів для відновлення його платоспроможності. Розроблення боржником такого документу є закономірними очікуваннями кредиторів фактичного погашення їх вимог в межах процедури.
Отже, при поданні до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, обов`язком боржника є складення реального (виконуваного) проєкту плану реструктуризації, який після розгляду господарським судом грошових вимог та формування реєстру кредиторів розробляється, уточнюється та погоджується з кредиторами.
Як встановлено судом першої інстанції, до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заявником долучено проєкт плану реструктуризації боргів, в якому зазначено, що наразі його дохід становить 563 євро (27024,00 грн) - соціальні виплати, які він отримує в Німеччині. 
Також зазначено доходи, які боржник розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів: соціальні виплати у Німеччині – 563 євро (27024,00 грн), заробітна плата – 300 євро (14400,00грн.). Розмір суми, яка щомісяця залишатиметься боржнику на задоволення побутових потреб: 34678,48 грн., з яких оренда житла та комунальні послуги: 493 євро (23664,00 грн.); продукти харчування: 5000,00 грн.; лікування: 6014,48 грн.
На підтвердження отриманих доходів та витрат, боржником надані до матеріалів заяви низку документів, які складено іноземною мовою та без перекладу на українську мову.
Відповідно до приписів ст.10 ГПК України, господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.
Пунктом 8 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 №814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17.10.2023 №485) унормовано, що діловодство в суді ведеться державною мовою, крім випадків, передбачених законодавством України. Усі документи суду складаються державною мовою. У випадках, передбачених міжнародним договором України, суд складає процесуальний документ мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України, або додає до нього завірений відповідно до законодавства України переклад на таку мову. У діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно зі ст. 79 Закону України "Про нотаріат" нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.
Таким чином, до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином.
Разом із тим, до заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність надано низку документів іноземною мовою без перекладу українською мовою та без засвідчення нотаріусом вірності такого перекладу, що фактично свідчить про недоведеність його доходів та витрат належними доказами.
Аргументи апелянта про те, що надання боржником документів іноземною мовою без перекладу українською мовою та без засвідчення нотаріусом вірності такого перекладу, не є визначальною підставою для висновку про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, є необґрунтованими, оскільки не дають змогу суду встановити розмір доходів та витрат боржника. 
Судовою колегією також відхидяється посилання апелянта про те, що суд першої інстанції не позбавлений права та можливості здійснити самостійно переклад документів, або зобов`язати заявника це зробити, оскільки, як зазначалося вище, суд не збирає докази по справі. Надання належних та допустимих доказів покладається саме на заявника. 

Окрім того, в поданому проєкті плану реструктуризації вказано, що розмір суми, яка щомісяця виділятиметься для погашення вимог кредиторів становить 6745,52 грн. (41424,00 грн (доходи, які боржник розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів) - 34678,48 грн (витрати)).
Таким чином, погашення вимог кредиторів буде відбуватися за рахунок доходів, які наразі боржник не отримує та належних доказів на підтвердження того, що боржник їх буде отримувати в майбутньому заявником не надано.
За таких обставин, наданий проєкт плану реструктуризації не є реальним та виконуваним, адже у боржника за даними його документів, на даний час відсутні достатні активи (грошові кошти), які він може направити на погашення вимог кредиторів, протилежного заявником не доведено.
Судом першої інстанції було встановлено, що між ОСОБА_1 та арбітражним керуючим Багінським М.О. була укладена додаткова угода №1 до угоди №01-15/73 від 03.09.2025, за умовами якої розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризацією становить 45420,00 грн, оплата винагороди може здійснюватися шляхом внесення суми в повному обсязі одноразово або шляхом часткової сплати суми в розмірі 15140,00 грн протягом 3 місяців з дня виконання повноважень керуючого реструктуризацією (п.п. 3,4 додаткової угоди).
Поряд із цим, заявником не доведено суду за рахунок яких коштів, останній буде погашати витрати на послуги арбітражного керуючого, оскільки відповідно до проєкту плану реструктуризації боргів більшу частину отриманих доходів боржника, він буде витрачати на задоволення побутових потреб, витрати (або їх частина) на оплату праці арбітражного керуючого взагалі не включені до загальних витрат боржника в цьому проєкті. 
Виходячи зі встановлених вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що боржником належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, в розумінні положень ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, не доведено наявності правових підстав для відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , оскільки зазначені заявником обґрунтування підстав для відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність в розумінні положень ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства не знайшли свого документального підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали та не доведені належними та допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі “Серявін та інші проти України” вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)
В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що ухвалу у справі прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права. у зв`язку з чим, ухвала по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Судові витрати за звернення з апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 269,270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.11.2025 у справі № 922/3866/25 – залишити без задоволення.
2.Ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.11.2025 у справі № 922/3866/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 12.02.2026. 

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов