Справа № 132/3064/25
Провадження № 22-ц/801/864/2026
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карнаух Н. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	Справа № 132/3064/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В. 
з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 132/3064/25 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля агропродукт» про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки,
за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Парпальос Вікторії Василівни на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Карнауха Н. П., -

встановив:
В вересні 2025 через ОСОБА_1 , подав позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля агропродукт» про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки загальною площею 2,4157 га, кадастровий номер 0521683300:02:000:0106, що на праві власності належить ОСОБА_1 , автоматична пролонгація державної реєстрації права оренди якої здійснена на підставі договору оренди землі № б/н від 19.11.2008 строком до 18.11.2040.
Позовні вимоги обґрунтовано, зокрема, тим, що позивач ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку загальною площею 2,4157 га, кадастровий номер 0521683300:02:000:0106, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Калинівської територіальної громади за межами населеного пункту села Бережани Хмільницького району Вінницької області.
За життя між ОСОБА_2 (орендодавець) та ЗАТ «НВП «Райз-Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі № б/н від 19.11.2008 (далі – Договір), відповідно до якого в користування останнього передано земельну ділянку з кадастровим номером 0521683300:02:000:0106 строком на 10 років.
ОСОБА_2 з новим орендарем – ПрАТ «Райз-Максимко» 20.10.2017 було укладено додаткову угоду № б/н до Договору, у п. 4.3 якої сторони погодили, що строк дії договору продовжується на 7 років, сплив якого починається з моменту підписання цієї угоди.
Позивач 08.11.2021 уклав з новим орендарем – ТОВ «Поділля агропродукт» додаткову угоду № б/н до Договору, якою були внесені зміни до тексту останнього, серед іншого, у п. 3.1 визначено, що «договір укладено терміном на 16 років, з дати укладання цього договору». Договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї із Сторін цього Договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення Договору (п. 3.2 Договору, в редакції додаткової угоди № б/н від 08.11.2021).
Засобами поштового зв`язку позивач 28.06.2024 надіслав на юридичну адресу ТОВ «Поділля агропродукт» повідомлення, яким довів до відома орендаря інформацію про відсутність у нього наміру продовжувати орендні правовідносини за Договором, а також просив повернути належну йому земельну ділянку з дня припинення дії Договору.
Позивач 14.05.2025 подав до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно управління «Центр надання адміністративних послуг» Хмільницької міської ради заяву про виключення з ДРРП відомостей про поновлення Договору, що мають автоматичний характер.
Того ж дня, 14.05.2025, позивач замовив інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0521683300:02:000:0106. Із отриманої довідки № 426802117 (копія додається) позивачу стало відомо про те, що системою було здійснено автоматичну державну реєстрацію продовження дії Договору на новий строк, а саме до 18.11.2040. 
Позивач вважає, що за ТОВ «Поділля агропродукт» безпідставно та незаконно було здійснено державну реєстрацію продовження дії Договору на новий строк. Такі дії порушують права позивача як власника земельної ділянки, виходячи з наступних підстав.
Так, на момент укладення Договору стаття 18 Закону України «Про оренду землі» передбачала, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Тобто договір оренди землі набирав чинності після його державної реєстрації, а тому строк дії такого правочину обраховувався не з моменту його укладення та підписання сторонами, а з моменту його державної реєстрації. 
Натомість, починаючи з 01.01.2013 у зв`язку зі законодавчими змінами припинила дію норма щодо державної реєстрації договору оренди землі, тому договір оренди землі вважається укладеним у разі досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору та з дотриманням вимог щодо форми договору.
Відтак з 01.01.2013 обрахунок строку дії договору оренди землі починається з моменту його укладення, за винятком випадків, якщо інше не визначено законом або договором.
Листом № 0-2-0.6-2887/2-25 від 26.05.2025 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що державна реєстрація Договору була здійснена 22.06.2009.
Таким чином, чинність Договору, який укладено на 16 років, закінчувалася 22.06.2025. Незважаючи на це, пролонгація в автоматичному режимі відбулася до закінчення строку дії Договору, внаслідок чого ТОВ «Поділля агропродукт» безпідставно набуло право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0521683300:02:000:0106 строком до 18.11.2040.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням, представник позивача  ОСОБА_1 – адвоката Парпальос Вікторія Василівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, не надав належну оцінку поданим доказам, не правильно застосував норми матеріального права, а саме ст.18 ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі».
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.. 
Представник позивача – адвокат Парпальос В.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити у повному обсязі, посилаючись на мотиви викладені у апеляційній скарзі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про  час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі N 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії договору оренди землі № б/н від 19.11.2008, укладеного ОСОБА_2 (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Науково-виробниче підприємством «Райз-Агро» (орендар), орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,4157 га, яка знаходиться на території Комунарівської сільської ради, строком на 10 років (а.с. 5 на звороті – 7).
ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» 20.10.2017 укладено додаткову угоду про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі № б/н від 19.11.2008, згідно із п. 4.3 якої сторони погодили, що строк дії договору оренди землі продовжується на 7 років, сплив якого починається з моменту підписання сторонами цієї угоди (а.с. 7 на звороті).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.09.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 2028, посвідченого державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_2 , 1934 року народження, успадкував земельну ділянку загальною площею 2,4157 га, кадастровий номер 0521683300:02:000:0106, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: Вінницька область, Хмільницький (колишній Калинівський) район, Бережанська (колишня Комунарівська) сільська рада (а.с. 4).
З копії витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №275792568 від 21.09.2021 щодо земельної ділянки загальною площею 2,4157 га, кадастровий номер 0521683300:02:000:0106, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вбачається, що власником цієї земельної ділянки є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 4 на звороті – 5).
ОСОБА_1 (орендодавець, спадкоємець) та ТОВ «Поділля Агропродукт» (орендар) 08.11.2021 укладено додаткову угоду до договору оренди землі № б-н від 19.11.2008, згідно із якою сторони дійшли згоди внести зміни до договору оренди землі, виклавши його в новій редакції. Зокрема, згідно із п.п. 1.1, 1.2, 2.1 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 2,4157 га, кадастровий номер 0521683300:02:000:0106. Пунктом 3.1 цього договору встановлено, що його укладено терміном на 16 років, з дати укладення цього договору. Згідно із п. 3.2 договору він вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї із сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору (а.с. 8).
Позивач ОСОБА_1 28.06.2024 засобами поштового зв`язку надіслав на юридичну адресу ТОВ «Поділля агропродукт» повідомлення, яким довів до відома орендаря інформацію про відсутність у нього наміру укладати договір чи додаткову угоду до договору оренди землі та просить не проводити будь-які сільськогосподарські роботи на його земельній ділянці кадастровий номер 0521683300:02:000:0106 (а.с. 8 на звороті – 9).
Позивач ОСОБА_1 14.05.2025 подав до Центру надання адміністративних послуг Хмільницької міської ради заяву про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 0521683300:02:000:0106, укладеного 19.11.2008, повідомивши, що відмовляється від поновлення зазначеного договору після закінчення строку його дії (а.с. 9 на звороті – 10).
Згідно із копією інформації № 426802117 від 14.05.2025 з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0521683300:02:000:0106 наявні відомості про реєстрацію 11.12.2017 договору оренди землі від 19.11.2008 на 16 років, дата закінчення дії 18.11.2040, з автоматичним продовженням та правом пролонгації, сторони договору: ТОВ «ПОДІЛЛЯ АГРОПРОДУКТ» та ОСОБА_1 (а.с. 10 на звороті – 11).
З копії листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.6-2887/2-25 від 26.05.2025 вбачається, що відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відділу №7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, між ОСОБА_2 та ЗАТ «НВП «Райз-АГРО» була здійснена реєстрація договору оренди земельної ділянки 22.06.2009, яка розташована на території Комунарівської сільської ради, кадастровий номер 0521683300:02:000:0106, термін договору оренди 10 років (а.с. 12).
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
Судом першої інстанції установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2,4157 га, кадастровий номер 0521683300:02:000:0106, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: Вінницька область, Хмільницький (колишній Калинівський) район, Бережанська (колишня Комунарівська) сільська рада, успадкувавши її після смерті  ОСОБА_2 .
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. 
Судом першої інстанції встановлено, що орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «Поділля Агропродукт» 08.11.2021 укладено додаткову угоду до договору оренди землі № б-н від 19.11.2008, згідно із якою сторони дійшли згоди внести зміни до договору оренди землі, виклавши його в новій редакції. Зокрема, згідно із пунктом 3.1 цього договору встановлено, що його укладено терміном на 16 років, з дати укладення цього договору. Згідно із п. 3.2 договору він вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї із сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. 
Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення вказаної додаткової угоди) встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
Таким чином, згідно із положеннями договору оренди землі № б-н від 19.11.2008 в редакції додаткової угоди від 08.11.2021 перебіг строку дії договору розпочався з дати його укладення -19.11.2008. А тому, шістнадцятирічний термін цього договору завершився 18.11.2024.
Суд вірно не взяв до уваги твердження представника позивача, наведеним у позовній заяві, про те, що строк дії договору відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» необхідно рахувати з дати його державної реєстрації – 22.06.2009. Оскільки статтю 18 Закону України «Про оренду землі» виключено на підставі Закону № 1878-VI від 11.02.2010. Тобто, на час укладення вказаної вище додаткової угоди від 08.11.2021, якою початок перебігу строку договору оренди землі сторонами визначено з дати його укладення, такого положення закону не існувало.
Позивач ОСОБА_1 28.06.2024 засобами поштового зв`язку надіслав на юридичну адресу ТОВ «Поділля агропродукт» повідомлення, яким довів до відома орендаря інформацію про відсутність у нього наміру укладати договір чи додаткову угоду до договору оренди землі та просить не проводити будь-які сільськогосподарські роботи на його земельній ділянці кадастровий номер 0521683300:02:000:0106.
Водночас договір оренди землі № б-н від 19.11.2008 в редакції додаткової угоди від 08.11.2021 не містить будь-яких положень щодо необхідності укладення додаткових угод для продовження строку його дії.
Пунктом 3.2 договору передбачено його автоматичну пролонгацію – він вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї із сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору.
Однак, позивач ОСОБА_1 заяву про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 0521683300:02:000:010614.05.2025 подав до Центру надання адміністративних послуг Хмільницької міської ради лише 14.05.2025, тобто, після його пролонгації згідно із п. 3.2 договору.
Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) виснувала, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє (наприклад, у зв`язку з відсутністю підпису на договорі оренди), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.
Водночас судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , уклавши 08.11.2021 з орендарем ТОВ «Поділля Агропродукт» додаткову угоду до договору оренди землі № б-н від 19.11.2008, якою внесено зміни до договору оренди землі, погодився з умовами щодо строку його дії, початку перебігу та пролонгації, визначеними цією додатковою угодою.
Доказів про те, що ОСОБА_1 підписав вказану додаткову угоду під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, позивачем та його представниками суду не надано, матеріали справи таких доказів не містять.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов ОСОБА_1 про визнання вдсутнім у ТОВ «Поділля агрпродукт» права оренди земельної ділянки задоволенню не підлягає. 
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованих висновків суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.
Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за його рахунок.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Парпальос Вікторії Василівни залишити без задоволення.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:  І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська