ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року	Львів	Справа № 260/8699/24 пров. № А/857/4/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :
головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання : Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Іванчулинцем Д.В., час ухвалення рішення 11 год 56 хв у м. Ужгороді, дата складання повного тексту судового рішення не вказано) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в :
Адвокат Старцев Є.Г. звернувся в суд в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивачка) із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закар патській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати розпорядження ГУ ДПС №245 від 04.11.2024 в частині анулювання виданих ФОП ОСОБА_1 ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним №07070314202100004 від 25.02.2021, зберігання пального №07070414202100081 від 20.05.2021, податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) від 19.12.2024 за №000133000903 на суму 319500 грн, №000133010903 на суму 300 грн та №000133030903 на суму 603500 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ФОП ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ФОП ОСОБА_1 було повідомлено, що у разі відсутності звернення до органу ліцензування із заявою та копією платіжного доручення з відміткою банку про сплату на 24.02.2024 (дата спливу терміну чергового платежу за ліцензію), ліцензію буде анульовано на наступний робочий день, тобто 25.02.2024. Наголошує, що до ГУ ДПС від ФОП ОСОБА_1 не надходило заяв/звернень щодо внесення чергового платежу (щорічної сплати) та не було подано копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату. У зв`язку з цим, 04.11.2024 ГУ ДПС було прийнято розпорядження про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за реєстраційним №07070314202100004. У розпорядженні ГУ ДПС, витяг з якого направлено суб`єкту господарювання засобами електронного зв`язку 04.11.2024 зазначено, що ліцензія анулюється у зв`язку із несплатою чергового платежу. Також зазначає, що на момент видання наказу на проведення фактичної перевірки у ГУ ДПС доповідною запискою від 19.11.2024 за вх. №697/07-16-09-03-08 була надана пропозиція відділом контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у зв`язку з наявною інформацією, яка свідчила про можливі порушення платником податків - ФОП ОСОБА_1 законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Вказує, що 20.11.2024 з направленням на право проведення перевірки, до початку проведення такої перевірки, під підпис було ознайомлено оператора АЗС ФОП ОСОБА_1 – ОСОБА_2 . Отже, контролюючий орган, діючи добросовісно та у межах повноважень, належним чином довів до відома оператора АЗС – ОСОБА_2 підстави для призначення та проведення фактичної перевірки, що підтверджується її підписом в акті про результати її проведення.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивачки ОСОБА_3 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представницю відповідача Благої О.П. (поза межами приміщення суду), яка підтримала апеляційну скаргу, представницю позивача Кушнір Н.Б., яка заперечила проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована 27.11.1995. Основним видом економічної діяльності позивачки є роздрібна торгівля пальним 47.30. 
15.01.2024 ФОП ОСОБА_1 було отримано два свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №ЗФ/38/ЕР та ЖЗФ/39/ЕР строком дії до 15.01.2026. 
25.02.2021 ФОП ОСОБА_1 було отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №07070314202100004 терміном дії з 25.02.2021 по 25.02.2026. 
20.05.2021 позивачкою отримано ліцензію на право зберігання пального від №07070414202100081 терміном дії з 20.05.2021 по 20.05.2026. 
19.04.2024 сплачено 2000 гривень чергового платежу за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою : АДРЕСА_1 , згідно платіжної інструкції №872 від 19.04.2024.
ФОП ОСОБА_1 було придбано у ТзОВ “Титан+” бензин автомобільний згідно видаткових накладних : №09-1307 від 13.09.2024 в кількості 2956 кг (4000 л); №09-2704 від 27.09.2024 в кількості 2952 кг (4000 л); №10-0904 від 09.10.2024 в кількості 2996 кг (4000 л); №10-2304 від 23.10.2024 в кількості 3075 кг (4100 л). Дані обставини підтверджуються також акцизними накладними форми “П” щодо отримання ФОП ОСОБА_1 бензину, а саме : №7276 від 13.09.2024 кількість 2956 кг (3979 у літрах приведених до температури 15%); №7688 від 27.09.2024 кількість 2952 кг (4029,52 у літрах приведених до температури 15%); №8031 від 09.10.2024 кількість 2996 кг (4053,03 у літрах приведених до температури 15%); №8446 від 23.10.2024 кількість 3075,0 кг (4159,90 у літрах приведених до температури 15%).
Також, ФОП ОСОБА_1 було придбано у ТзОВ “Титан+” паливо дизельне згідно видаткових накладних, а саме : №09-1308 від 13.09.2024 в кількості 1399,1 кг (1700 л); №09-2705 від 27.09.2024 в кількості 1660 кг (2000 л); №10-2305 від 23.10.2024 в кількості 1680 кг (2000 л). Дані обставини підтверджуються також акцизними накладними форми “П” щодо отримання ФОП ОСОБА_1 дизелю, а саме : №7277 від 13.09.2024 у кількості 1399,1 кг (1685,26 у літрах приведених до температури 15%); №7689 від 27.09.2024 у кількості 1660,0 кг (1988,98 у літрах приведених до температури 15%); №8447 від 23.10.2024 у кількості 1680,0 кг (2002,38 у літрах приведених до температури 15%).
Розпорядженням ГУ ДПС №245 від 04.11.2024 ФОП ОСОБА_1 анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №07070314202100004 від 25.02.2021 терміном дії з 25.02.2021 по 25.02.2026 та ліцензію на право зберігання пального №07070414202100081 від 20.05.2021 терміном дії з 20.05.2021 по 20.05.2026.
Разом з тим, в період з 20.11.2024 по 29.11.2024, інспекторами відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС. Перевірку було проведено за адресою : АДРЕСА_1 , в присутності оператора АЗС.
За результатами перевірки складено Акт (довідка) 00521 про результати фактичної перевірки з питань дотримання податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладено на органи ДПС без дати, копію якого було вручено оператору АЗС.
Відповідно до Акту (довідки) 00521 встановлено такі порушення, а саме : п.2 ст.29 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” №3817-ІХ від 18.06.2024 (далі - Закон №3817); п.1, 2 ст.3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР, зі змінами та доповненнями); ст.28 Закону №3817.
Висновками перевірки вказано, що згідно Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального ФОП ОСОБА_1 отримано в органах ДПС ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №07070314202100004 від 25.02.2021, термін дії з 25.02.2021 по 25.02.2026. Згідно Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального ФОП ОСОБА_1 отримано в органах ДПС ліцензію на право зберігання пального №07070414202100081 від 20.05.2021, термін дії з 20.05.2021 по 20.05.2026. Згідно розпорядження ГУ ДПС №245 від 04.11.2024, у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію, ФОП ОСОБА_1 04.11.2024 було анульовано вищевказані ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та зберігання пального.
06.12.2024 ФОП ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС заперечення до акту перевірки, в яких містилася інформація про здійснення нею чергового платежу за ліцензію та відсутність підстав для застосування фінансової відповідальності.
19.12.2024 ГУ ДПС було прийнято ППР №000133000903, яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що на підставі акту перевірки №17430/07-16-09-03-03/ НОМЕР_1 від 02.12.2024 встановлено порушення п.2 ст.29 Закону №3817 та на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 розділу 2 ПК України, п.22 ст.74 Закону №3817 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 319500 грн, №000133010903, яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що на підставі акту перевірки №17430/07-16-09-03-03/ НОМЕР_1 від 02.12.2024 встановлено порушення п.1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР та на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 розділу 2 ПК України, п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР застосовано фінансову санкцію в розмірі 300 грн, №000133030903, яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що на підставі акту перевірки №17430/07-16-09-03-03/ НОМЕР_1 від 02.12.2024 встановлено порушення ст.28 Закону №3817 та на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 розділу 2 ПК України, п.15 ст.37 Закону №3817 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 603500 грн.
Вважаючи протиправними оспорювані рішення контролюючого органу, представник позивачки Старцев Є.Г. звернувся до адміністративного суду в інтересах ФОП ОСОБА_1 з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що анулювання виданих ФОП ОСОБА_1 ліцензій та застосування до неї фінансових (штрафних) санкцій (штрафів) суперечить вимогам ст.3 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” та п.7 ч.2 ст.46 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального”.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, визначаються Законом України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон № 481/95-ВР).
Відповідно до ст.1 Закону №481/95-ВР, ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.
Згідно ст.15 Закону №481/95-ВР, ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.
Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.
Річна плата за ліцензії на право зберігання пального становить 780 гривень.
Повідомлення про необхідність внесення чергового платежу за ліцензію автоматично формується та направляється органом ліцензування суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за 30, за 20, за 10 та за 5 днів до настання терміну сплати за відповідну ліцензію в електронній формі засобами електронного зв`язку.
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема, несплати чергового платежу за ліцензію.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
Статтею 16 Закону №481/95-ВР передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції та малих виробництв дистилятів здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.
Контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжної інструкції на перерахування плати чергового платежу за ліцензію з відміткою банку/небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання.
Водночас, матеріалами справи підтверджено, що позивачкою було сплачено плату за ліцензію 19.04.2024.
Матеріали справи не містять доказів надсилання платнику повідомлення про необхідність внесення чергового платежу за ліцензію.
Колегія суддів наголошує, що статтею 15 Закону №481/95-ВР, яка була чинною протягом спірного періоду, передбачено анулювання ліцензії у випадку несплати чергового платежу за ліцензію.
Розширеному тлумаченню згадувана норма Закону №481/95-ВР не підлягає.
Таким чином, дані обставини свідчать про те, що позивачкою здійснено сплату за ліцензію до закінчення граничного терміну сплати, а тому вона не може нести відповідальність у вигляді анулювання ліцензії з підстав несплати чергового платежу за ліцензію.
Щодо посилань ГУ ДПС в оспорюваному розпорядженні на п.6 Розділу Перехідних положень Закону №3817, колегія суддів зазначає наступне.
З 27.07.2024 набрав чинності Закон №3817, згідно абз.1 п.3 Розділу “Перехідні положення” якого, ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, видані відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" до 01.01.2025, вважаються чинними та підтверджують право на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності до завершення строку, на який їх було видано (для ліцензій, виданих на визначений строк), або до дня припинення їхньої дії в порядку, визначеному цим Законом.
Згідно п.6 Розділу “Перехідні положення” Закону №3817, суб`єкт господарювання, який починаючи з дня введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, до дня набрання чинності цим Законом здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої закінчився у цей період, та який не отримав нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності : подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у порядку, визначеному Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального"; сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності, у тому числі за період з дня закінчення строку дії раніше виданої/наданої ліцензії до останнього дня третього місяця, наступного за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, або до дня отримання нової ліцензії.
Суб`єкт господарювання, який у період, визначений абзацом першим цього пункту, здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої не закінчився у такий період, але за якою не сплачено чергові платежі, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Отже, зазначена норма встановлює строки внесення плати за ліцензію для суб`єктів господарювання, які не сплатили чергові платежі.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що черговий платіж за ліцензії ФОП ОСОБА_1 сплачено 19.04.2024, хоча позивачка не отримувала жодного повідомлення про необхідність внесення чергового платежу за ліцензію, у порядку визначеному Законом №481/95-ВР чи Законом №3817.
Доводи апелянта про те, що позивачка не подавала до контролюючого органу копію платіжної інструкції на перерахування плати чергового платежу за ліцензією з відміткою банку/небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання та не зверталася з повідомленням щодо внесення чергових платежів є безпідставними, оскільки Закон №481/95-ВР пов`язує таке анулювання виключно із несплатою платежів та не передбачає відповідальності у вигляді анулювання ліцензії за ненадання заяви щодо такої сплати, платіжних інструкцій, тощо.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону №481/95-ВР (втратив чинність 01.01.2025) та Закону №3817 (чинний з 27.07.2024), підставою для анулювання ліцензії на зберігання пального є несплата чергового платежу за ліцензію, а не ненадання копії платіжного доручення.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.05.2024 по справі №320/8612/22.
Натомість, ненадання суб`єктом господарювання до територіального органу Державної податкової служби України, який видав йому ліцензію на право зберігання пального, копії платіжного доручення про сплату річної плати за ліцензію з відміткою банку про її сплату не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату таким суб`єктом річної плати за ліцензію, а відтак, і не є підставою для застосування до суб`єкта господарювання відповідальності у вигляді анулювання дії ліцензії, оскільки анулювання ліцензії здійснюється лише у випадку несплати річної плати.
Більше того, як слушно зауважив суд першої інстанції, під час надання документів для проведення перевірки, ФОП ОСОБА_1 чи її працівнику, не було повідомлено про підставу такої перевірки. В наказі про проведення фактичної перевірки від 19.11.2024 за №1055-п не було надано позивачці доповідну записку №697/07-16-09-03-08 від 19.11.2024. Також, в наказі №1055-п від 19.04.2024 про проведення фактичної перевірки не вказано чіткої підстави для її проведення, яка саме інформація про порушення позивачкою законодавства вказана в доповідній записці управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС від 19.11.2024.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваних рішень та наявності підстав для їх скасування.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року по справі №260/8699/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 11.03.26