П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/10405/24	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року (суддя Бульба Н.О., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 10.03.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В:
05.11.2024 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 №Ф-39060-17 про стягнення боргу в сумі 11016,04 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, і у зв`язку із цим неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
На обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що з 1997 отримує пенсію за вислугу років. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №2464 особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, з урахуванням того, що позивач з 1997 є пенсіонером за вислугою років, а також положень статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач, як фізична особа - підприємець, який досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (незалежно від виду пенсії), він повинен бути звільнений від сплати єдиного внеску.
Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 1998 року зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Миколаївській області.
Відповідно до інформації з ІС "Податковий блок" у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати ЄСВ в сумі 11016,04 грн, тому була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 №Ф-39060-17.
Не погоджуючись із вищезазначеною вимогою ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції встановив, що позивач є пенсіонером за віком з 01.01.2020, тому він звільнений від сплати за себе єдиного внеску саме з січня 2020 року. Оскільки заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску, про сплату якої виставлено вимогу №Ф-39060-17 від 12.09.2024, виникла у 2019 році, суд визнав позовні вимоги необґрунтованими.
Відхиляючи доводи позовної заяви про те, що позивач має право на пенсію за віком по досягненню 59 років, з 01.01.2019 у зв`язку зі зменшенням пенсійного віку для постраждалих від Чорнобильської катастрофи, суд виходив з того, що умовою для звільнення від сплати єдиного внеску є саме факт призначення та отримання пенсії, а не наявність самого права на призначення такої пенсії відповідно до законодавства.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини у сфері державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – ЄВ) регулюються виключно Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон №2464-VI). 
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 розділу ІІ Закону №2464-VI, платниками ЄВ є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI для ФОП на загальній системі оподаткування базою нарахування ЄВ є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. 
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом №2464-VI. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. 
ЄВ встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування ЄВ (частина п`ята ст. 8 Закону №2464-VI).
ФОП на загальній системі оподаткування зобов`язані сплачувати ЄВ, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується ЄВ (абзац третій частини восьмої ст. 9 Закону №2464).
Законом України від 13 травня 2020 року №592-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі – Закон №592), який набрав чинності 01.01.2021, внесено зміни до Закону №2464-VI, зокрема, п. 2 частини першої ст. 7 Закону №2464 викладений в новій редакції.
Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції Закону №592) для платників, зазначених, зокрема, у п. 4 (крім фізичних осіб – підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої ст. 4 Закону №2464-VI, ЄВ нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом №2464-VI. 
При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. 
Відповідно інформаційної бази даних ІКС "Податковий блок", ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку як фізична особа – підприємець у ГУ ДПС у Миколаївській області ДПІ у м. Миколаєві з 17.03.1998 на загальній системі оподаткування.
ФОП ОСОБА_1 за 2013-2018 роки було подано звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску в повному обсязі.
Станом на момент розгляду справи у суді першої інстанції, в інтегрованій картці платника податків за кодом бюджетної класифікації доходів 71040000 фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , сума нарахованого на центральному рівні єдиного внеску відповідає реєстраційним даним платника та становить 11016,72 грн, а саме нараховано:
- 19.04.2019 – 2754,18 грн. – за І кв. 2019 року; 
- 19.07.2019 – 2754,18 грн. – за ІІ кв. 2019 року; 
- 21.10.2019 – 2754,18 грн. – за ІІІ кв. 2019 року; 
- 20.01.2020 – 2754,18 грн. – за ІV кв. 2019 року. 
На дату виникнення заборгованості переплата складала 0,68 грн
За даними інформації ГУ ПФУ у Миколаївській області ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 01.01.2020.
12.09.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-39060-17, якою ОСОБА_1 повідомлено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 11016,04 грн. (а.с. 8).
Звернувшись до суду з даним позовом про скасування згаданої вимоги ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтував тим, що має право на пенсію за віком по досягненні 59 років та наявного страхового стажу 25 років. Станом на 01.01.2019 йому виповнилося 59 роки, його загальний страховий стаж склав – 34 роки. Отже, з урахуванням того, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), та урахуванням положень статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", він, як фізична особа - підприємець, який досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" повинен бути звільнений від сплати єдиного внеску за себе з 01.01.2019.
На підтвердження позовних вимог суду було надано копію документу, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення чорнобильця серії НОМЕР_2 від 16.06.1993) та лист ГУ ПФУ в Миколаївській області від 12.04.2013, яким ОСОБА_1 повідомлено, що він має право на зменшення пенсії за віком на 1 рік та право на пенсію за віком по досягненні 59 років та наявного страхового стажу 25 років (а.с. 10).
Також позивачем надав лист ГУ ДПС у Миколаївській області від 28.12.2021, у якому податковий орган його повідомив, що ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2020 є "пенсіонер за віком" та відповідно до Закону №2464-VI звільняється від нарахування та сплати єдиного внеску. Водночас за даними Інформаційно-телекомунікаційної системи ГУ ДПС у Миколаївській області в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску на центральному рівні були проведені нарахування, що не потребують акту перевірки, а саме: за 2019 рік нараховано 11016,72 гри, з яких сплачено 0,68 гривень. Станом на 28.12.2021за ФОН ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 11016,04 гривень (а.с. 12).
Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску з січня 2020 року, а заборгованість зі сплати ЄВ виникла до цієї дати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо доводів апеляційної скарги позивача з приводу того, що він з 1997 є пенсіонером за вислугою років, а тому повинен бути звільнений від сплати єдиного внеску, на підтвердження чого надав апеляційному суду пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 від 25.03.1998, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Як підтверджується змістом позовної заяви, позивач не обґрунтовував такими підставами свої позовні вимоги.
В матеріалах справи на час розгляду справи в суді першої інстанції були відсутні покликання, що позивач з 1997 року є пенсіонером за вислугою років.
Навпаки, позивач наполягав, що має право на пенсію за віком по досягненні 59 років та наявного страхового стажу 25 років.
За змістом частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Стаття 160 КАС України визначає, що позивач викладає у позовній заяві свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Верховний Суд у постанові від 9 липня 2020 року у справі №922/404/19 сформулював висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах про те, що:
"позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача".
Колегія суддів звертає увагу, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Зазначений правовий висновок узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15.
Як зазначено Верховний Судом у постанові від 16 січня 2025 року у справі №300/1209/24 заяву позивача про зміну предмету або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
За змістом частини першої статті 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У свою чергу, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції (частина п`ята статті 308 КАС України).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина четверта статті 308 КАС України).
Таким чином, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не можуть бути предметом апеляційного розгляду, оскільки вказані обставини не були підставою позову під час розгляду справи в суді першої інстанції, а за правилами частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Між тим, такі доводи можуть бути підставами окремого позову, однак не можуть бути предметом оцінки суду апеляційної інстанції.
У обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав. для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду відсутні.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов