ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/2266/25  Номер провадження 22-ц/814/935/26	Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
з секретарем судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Окунєв Ігор Сергійович, на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором підряду,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» (далі - ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР») звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором підряду в сумі 29997870,39 грн.
Короткий зміст заяви про забезпечення позову
Разом з позовом адвокат Литвин Р.О., в інтересах ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР», звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:
-накласти арешт на нерухоме майно належне ОСОБА_1 , а саме: на 1/2 частину нежитлової будівлі, складові частини: магазин-кафе, пекарня А1, загальною площею 245,2 кв.м., склад Б1, загальною площею 18,8 кв.м., склад В1, загальною площею 75,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82870853204; 
-накласти арешт на нерухоме майно належне ОСОБА_1 , а саме: на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 976,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2828095653040; 
-накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 ;
-накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових та карткових рахунках ОСОБА_1 ; до набрання судовим рішенням по даній справі законної сили.
В обґрунтування заяви зазначено, що до ухвалення рішення у даній справі відповідач може вчинити дії щодо відчуження чи передачі в користування майна, що, в свою чергу, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі. З метою забезпечення можливого виконання, в подальшому в разі задоволення позову, рішення суду, існує необхідність забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти.
Короткий зміст судового рішення
Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року заяву адвоката Литвина Р.О., в інтересах позивача ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР», про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 29997870,39 грн.
Накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 та обліковуються на її розрахункових та карткових рахунках, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 29997870,39 грн.
У задоволенні заяви в частині накладення арешту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 відмовлено.
Копію ухвали для виконання направлено до Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року не погодилася відповідач, в інтересах якої діє представник - адвокат Окунєв І.С., та оскаржила її в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала скасувати ухвалу в частині задоволення заяви про забезпечення позову та постановити, у скасованій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» у повному обсязі.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, судом прийнято незаконне та необґрунтоване рішення в частині задоволення заяви.
Акцентує увагу, що суд першої інстанції частково задовольняючи заяву про забезпечення позову наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача без індивідуалізації конкретних об`єктів, що свідчить про не співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами.
Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Стверджує про відсутність доведеності реального ризику відчуження майна відповідачем.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, в інтересах якого діє представник – адвокат Литвин Р.О., просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року залишити без змін.
Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, такою що не узгоджується з висновками Верховного Суду, а викладені у ній обставини та доводи не відповідають дійсності.
Вказує, що підставою для звернення з заявою про забезпечення позову було те, що відповідач, ще до подання позову, після отримання декількох вимог та претензії, подарувала нерухомість сину - ОСОБА_2 .
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
В судове засідання в режимі відеоконференції з`явилися представник позивача – адвокат Литвин Р.О. та представник відповідача – адвокат Окунєв І.С., інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про розгляд у справі засідання не з`явилися. 
Також, від відповідача, в інтересах якого діє представник – адвокат Окунєв І.С. на адресу Полтавського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення та додаткові матеріали, які приєднані до матеріалів справи.
Після вимкнення електроенергії до суду надійшла заява за підписом представника ОСОБА_1 – адвоката Окунєва І.С. із проханням розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. Крім того, у заяві зазначено, що подану апеляційну скаргу відповідач та його представник підтримують. 
Від позивача також надійшла заява за підписом його представника, у якій позивач просить апеляційну скаргу розглядати без участі представника позивача, апеляційну скаргу відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.
Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, позивач зауважив, що після направлення 21 серпня 2025 року на адресу відповідача претензії на суму 23822962,80 грн остання почала відчужувати належне їй майно, і з огляду на те, що відчуження належної відповідачу нерухомості може продовжитися, і у разі задоволення позову, фактичне виконання судового рішення буде неможливе. 
У постанові Верховного Суду від 06 січня 2025 року у справі № 487/6151/23 вказано, що як заборона відчуження, так і арешт віднесені до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (постанови Верховного Суду від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21, Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22).
Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (постанова Верховного Суду від 24 липня 2024 року в справі № 567/459/23).
Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 29997870,39 грн, а також накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 та обліковуються на її розрахункових та карткових рахунках, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 29997870, 39 грн.
Між тим, відповідачем та його представником не доведено, що вжиття заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на вказане майно може істотно вплинути на організацію життєдіяльності відповідача.
Крім того, суд зауважує, що доводи заяви про забезпечення позову щодо можливого утруднення виконання рішення суду підтверджуються також тим, що, як вбачається із матеріалами справи, 21 серпня 2025 року на адресу відповідача було надіслано претензію на суму 23822962,80 грн, а 25 серпня 2025 року остання уклала договір та подарувала своєму сину належне їй на праві власності нерухоме майно, зокрема: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (побудований за рахунок позивача), загальною площею 976,4 кв.м.
Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог, може забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову та правильно виснував про наявність правових підстав для забезпечення позову, оскільки такий захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі.
При цьому доводи скаржника про те, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти відповідача матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки в розумінні глави 13 ЦК України грошові кошти також є майном, а також воно здійснюється у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог.
До подібних висновків прийшов Верховний Суд постанові від 06 серпня 2025 року у справі № 759/22148/24 (провадження № 61-5613св25).
З приводу недоведеності позовних вимог під час вирішення питання про накладення арешту на майно суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу, що надані додаткові пояснення відповідача стосуються саме предмету розгляду справи по суті.
В той же час, посилання скаржника, про недоведеність ризиків відчуження майна, як було вказано вище, спростовується матеріалами справи.
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що даний захід носить тимчасовий характер, а у разі його скасування може призвести до відчуження майна та неможливості виконання рішення суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Окунєв І.С., а ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року – залишити без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Окунєв Ігор Сергійович – залишити без задоволення.
Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.
Головуючий        В.П. Пікуль 
Судді        Т.В. Одринська
О.О.Панченко