ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
"13" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3834/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» за вх.№2-267/26 від 17.02.2026 про ухвалення додаткового рішення, подану у справі №916/3834/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» (29016, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Львівське шосе, буд. 14/1, код ЄДРПОУ 44956347)
до відповідача: Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1, код ЄДРПОУ 00131771)
про стягнення 2132866,80 грн., -
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 у справі №916/3834/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» задоволено повністю.
17.02.2026 за вх.№2-267/26 до суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення по справі №916/3834/25, яким стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» витрати на професійну правову допомогу адвоката в сумі 25000 грн. та гонорар успіху в сумі 106643,34 грн.
Ухвалою суду від 17.02.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» за вх.№2-267/26 від 17.02.2026 про ухвалення додаткового рішення у справі №916/3834/25 прийнято до розгляду; вирішено розглядати вказану заяву без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу надати до суду пояснення та/або заперечення щодо поданої заяви з доказами направлення позивачу - протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.
19.02.2026 за вх.№6124/26 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, однак в прохальній частині вказаного клопотання відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Опттехторг» про ухвалення додаткового рішення. В поданому клопотанні відповідач зазначає наступне:
- в позовній заяві позивачем не зазначено суму орієнтованого розрахунку суми судових витрат, а значить сума судових витрат складає 0 (нуль) грн.;
- як вбачається із заяви про ухвалення додаткового рішення та акту про надання правової допомоги від 13.02.2026 року, розрахунок витрат у розмірі 25000 грн. не містить детальний опис, не зрозуміло яка вартість робіт була окремо за складання позовної заяви, претензії тощо; не зрозуміло чи входило до цих витрат складання заяви про участь в режимі відеоконференції, яка не може бути включена до цих витрат, так як ця послуга не стосується предмету спору; 
- відповідач позбавлений можливості перевірити чи відповідає складність справи до виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), скільки часу було витрачено на складання позовної заяви тощо, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо. Так, в акті про надання правової допомоги від 13.02.2026 заявником зазначено в розрахунок 25000 грн. підготовку до 3х необхідних процесуальних документів, але не зрозуміло, що це за процесуальні документи, що позбавляє відповідача перевірити чи стосуються ці документи предмету спору;
- «гонорар успіху» є по суті другим покладанням витрат на правничу допомогу після витрат у розмірі 25000 грн. Тобто, керуючись аналогією права, на відповідача не може бути покладено подвійне стягнення витрат на правничу допомогу, тим паче що Господарським процесуальним кодексом України передбачено стягнення витрат на правничу допомогу саме в залежності від отриманням цих послуг: тобто, складання процесуальних документів, участь в судових засідань - за проведення конкретної роботи.
Заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» за вх.№2-267/26 від 17.02.2026 про ухвалення додаткового рішення у справі №916/3834/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом від учасників справи не надійшло.
У відповідності до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» за вх.№2-267/26 від 17.02.2026, господарський суд зазначає наступне.
Згідно з п.3 ч.1, ч.ч. 2, 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України). 
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.ч. 1,4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вирішуючи питання щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За ч.ч. 3-5 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У попередньому розрахунку судових витрат у справі, поданому у позовній заяві, позивач попередньо повідомив суд про намір стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу адвоката в сумі 25000 грн. та гонорар успіху в сумі 106643,34 грн. В заяві про ухвалення додаткового рішення позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн. та гонорар успіху в сумі 106643,34 грн. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано документи, з яких вбачаються наступні обставини надання правничих послуг:
- 17.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптехторг» та Адвокатським об`єднанням «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» було укладено договір №15/2025 про надання правничої допомоги. Відповідно до п.1.1 договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов?язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, протягом 2025 року, а клієнт - прийняти і оплатити таку правничу допомогу та витрати, необхідні для виконання його доручень, на умовах, у порядку та строки, передбачені цим договором. Пунктом 3.1 договору передбачено, що правнича допомога за цим договором надається на підставі завдань (доручень) клієнта; завдання можуть бути надані як в усній, так і в письмовій формі. Згідно з п.4.3 договору за результатами надання правничої допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін; в акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правничої допомоги і її вартість; акт надсилається клієнту Адвокатським об`єднанням електронною поштою або поштою чи вручається нарочно; на письмову вимогу клієнта, Адвокатське об`єднання може надавати акти про надання правничої допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правничої допомоги із ідентифікацією;
- додаток №1 до договору №15/2025 від 17.01.2025 про надання правничої допомоги «Прайс-лист (розмір адвокатського гонорару при юридичному обслуговуванні без фіксованого гонорару)». Відповідно до п.6.8 участь у суді першої інстанції по майновому спору (підготовка позовної заяви або відзиву на позовну заяву та/або зустрічного позову, підготовка до 3х необхідних процесуальних документів, участь у 1 підготовчому засіданні, 1 засіданні по суті) - вартість: 25000 грн. + 5% ціни позову;
- довідку, підписану керуючим партнером АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН», зі змісту якої вбачається, що 15.08.2025 до АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» звернулось ТОВ «ОПТТЕХТОРГ» щодо стягнення з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» коштів у сумі 2132866,80 грн. за договором №227 від 23.06.2025; клієнту було: надано усну консультацію із зазначеного питання, здійснено виїзд за місцем знаходження клієнта, підготовлено звернення до боржника, підготовлено претензію, підготовлено позовну заяву, прийнято участь у судових засіданнях по справі №916/3834/25, підготовлено ряд процесуальних документів по справі; відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; за надану правову допомогу отримана винагорода у розмірі 25000 грн.;
- акт про надання правової допомоги від 13.02.2026, підписаний між ТОВ «Оптехторг» та АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН». Пунктом 1 наданого акту зазначено, що відповідно до договору про надання правової допомоги №15/2025 від 17.01.2025 АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» надало, а клієнт прийняв наступну правову допомогу: 
1. Участь у суді першої інстанції по майновому спору (підготовка позовної заяви, підготовка до 3х необхідних процесуальних документів, участь у 1 підготовчому засіданні, 1 засіданні по суті) про стягнення з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» суми основного боргу у справі №916/3834/25 (у відповідності до п.6.8. додатку №1 до договору про надання правової допомоги) - кількість: 1; - сума: 25000 грн.;
2. Гонорар за прийняття рішення на користь клієнта-позивача у майновому спорі по справі №916/3834/25 (у відповідності до п.6.10 додатку №1 до договору про надання правової допомоги) - кількість: 5% від задоволених позовних вимог - сума: 106643,34 грн. Загальна сума гонорару за надання правової допомоги склала: 131643 гривень 34 копійки. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об?єднання) зобов?язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. 
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правничої допомоги.
При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України).
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Таким чином, частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. 
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. До відповідного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Згідно з положеннями п.4 ст. 1, ч.3 ст. 27 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Предметом договору про надання правничої допомоги є надання адвокатом послуг, зокрема, у зв`язку з вирішенням спору в суді.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений за їх взаємною домовленістю.
Водночас суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
Щодо заперечень відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката позивача у розмірі 25000 грн., господарський суд наголошує на наступному.
По-перше, відповідач зазначає, що в позовній заяві позивачем не зазначено суму орієнтованого розрахунку суми судових витрат, а відповідно сума судових витрат складає 0 грн. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема позовної заяви та додатків до неї, в тексті позовної заяви адвокатом позивача вказано “на виконання вимог п.9 ч.3 ст. 162 ГПК України повідомляємо, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач вже поніс у зв`язку з розглядом справи, і які він очікує понести в зв`язку з розглядом справи подаються окремим додатком до позовної заяви”. Також позивачем окремо в позовній заяві виділено розділ “Перелік документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви”, у п.2 якого міститься посилання на надання до суду додатку до позовної заяви “Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат”.
Відтак, господарський суд не бере до уваги тверджень відповідача про відсутність у позовній заяві позивача зазначеного орієнтованого розрахунку суми судових витрат.
По-друге, відповідачем вказано про відсутність детального опису наданих послуг, що унеможливлює зрозуміти яка вартість робіт була окремо за складання позовної заяви, претензії тощо; незрозуміло за позицією відповідача і чи входило до цих витрат складання заяви про участь в режимі відеоконференції; відповідач позбавлений можливості перевірити чи відповідає складність справи до виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), скільки часу було витрачено на складання позовної заяви тощо, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо. 
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Господарський суд зазначає, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Суд критично оцінює твердження відповідача про ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу, оскільки в акті приймання-передачі наданої правничої допомоги - адвокатських послуг позивачем конкретизовано, які саме види (дії) правничої допомоги було виконано адвокатом останнього. Суд приймає до уваги, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару, сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21.
Отже, ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу (детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, про що помилково стверджує відповідач.
По-третє, відповідач зазначив, що у наданому акті про надання правової допомоги від 13.02.2026 заявником зазначено в розрахунок 25000 грн. підготовку до 3х необхідних процесуальних документів, але не зрозуміло що це за процесуальні документи, що позбавляє відповідача перевірити чи стосується ці документи предмету спору. Господарський суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що окрім заяв про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, позивачем також було подано до суду наступні документи: 
- 22.10.2025 за вх.№33358/25 до суду від позивача надійшли письмові пояснення (які за своїм змістом є відповіддю на відзив) та додаткові документи;
- 22.10.2025 за вх.№33358/25 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів;
- 10.11.2025 за вх.№35659/25 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо тверджень відповідача, поданих у запереченнях на відповідь на відзив;
- 23.12.2025 за вх.№41163/25 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
Відтак, господарський суд критично оцінює твердження відповідача про неможливість встановити які процесуальні документи було подано представником позивача та чи стосуються ці документи предмету спору.
У запереченнях відповідача не наведено аргументів, які могли би свідчити про неспівмірність витрат на правничу допомогу.
Як вже зазначалось вище, ч.6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч.1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов??язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відтак, на переконання суду, саме лише заявлення клопотання про зменшення витрат не є безумовною підставою для їх зменшення, якщо інша сторона не надасть суду доказів їхньої неспівмірності (нерозумності, надмірності) та не обґрунтує, чому саме ці витрати, попри їх фактичне понесення, не підлягають відшкодуванню, адже суд оцінює реальність та розумність розміру витрат, а не втручається в договірні відносини з адвокатом, якщо немає заперечень від іншої сторони.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд враховує, що позовна заява та інші процесуальні документи адвокатом позивача складено якісно, так само як і представництво в засіданнях суду. З огляду на фактичні обсяги наданих послуг професійної правничої допомоги щодо представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Опттехторг» у суді під час розгляду справи, враховуючи критерії співмірності суми фіксованого гонорару зі складністю справи, реальності та розумності розміру таких витрат, ціну позову, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань, в яких взяв участь представник позивача, виходячи з конкретних обставин справи, та за відсутності належним чином обґрунтованого відповідачем клопотання про зменшення заявлених до стягнення витрат, господарський суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат у розмірі 25000 грн. є такою, що підтверджена поданими доказами, виконаними адвокатом роботами та обсягом наданих адвокатом послуг.
Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача “гонорару успіху” у розмірі 106643,34 грн., що складає 5% від задоволених вимог, господарський суд наголошує на наступному.
Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як “гонорар успіху”, проте господарський суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування “гонорару успіху” як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як “гонорар успіху”, що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
Відтак, враховуючи дані позиції Великої Палати Верховного Суду, клієнт і адвокат, користуючись принципом свободи договору, можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказаний вид гонорару не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг та, відповідно, не може переноситись на іншу сторону (не сторону такого договору).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з “гонораром успіху”. ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
З урахуванням наведеного, господарський суд наголошує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату “гонорару успіху”, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Адже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 та у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.01.2026 у справі №642/716/22.
Господарський суд зазначає, що у справі №916/3834/25 підставою для звернення із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є приписи статтей 123, 126, 129 ГПК України, і вимога позивача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених ним судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.
В свою чергу “гонорар успіху” визначено договором про надання правничої допомоги як гонорар, який не включається до вартості надання послуг з правничої допомоги та виплачується адвокату після ухвалення судового рішення виключно у випадку позитивного вирішення справи.
Така винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як “гонорар успіху” за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою у розумінні статті 126 ГПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат.
Тобто, “гонорар успіху” не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Виходячи з наведеного, зважаючи на положення статті 126 ГПК України, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, господарський суд дійшов висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним в межах розгляду наведеної справи та виходячи з того, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, врахувавши реальність та необхідність понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу, у стягненні з відповідача судових витрат в частині «гонорару успіху» слід відмовити.
Отже, господарський суд вважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. є обґрунтованими та доведеними. В той час як, на переконання суду, вимога про відшкодування “гонорару успіху” є необгрунтованою та безпідставною. Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення поданої заяви та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25000 грн., в решті заяви щодо стягнення “гонорару успіху” судом відмовляється.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд - 
ДОДАТКОВО ВИРІШИВ:
1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Опттехторг” за вх.№2-267/26 від 17.02.2026 - задовольнити частково.
2.Стягнути з Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль” (73000, Херсонська обл., м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1, код ЄДРПОУ 00131771) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Опттехторг” (29016, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Львівське шосе, буд. 14/1, код ЄДРПОУ 44956347) 25000 /двадцять п`ять тисяч/ грн. витрат на професійну правничу допомогу.
3.В решті заяви - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне додаткове рішення складено 13 березня 2026 р. 

Суддя Ю.С. Бездоля