Справа № 766/3685/24
н/п 2/766/1019/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Шестакової Я.В.
за участю секретаря Сивкович О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача – адвокат Біла Т.В. у березні 2024 року звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до Управління освіти Херсонської міської ради, в якому просить стягнути з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог заробітну плату за період з 01.09.2023 року по 01.07.2024 року у розмірі 53600,00 грн та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначає, що позивач до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну працювала помічником вихователя в Херсонському закладі дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради. В період окупації міста Херсона виконувала свої обов`язки відповідно до посадової інструкції. З серпня 2022 року по 30.12.2022 року не отримувала заробітної плати. 30.12.2022 року позивач у мобільному додатку «Вайбер» отримала наказ Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради від 30.12.2022 року за № 5 «Про призупинення дії трудових відносин», що підписаний виконуючою обов`язки директора закладу ОСОБА_2 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року по справі №521/7217/23, яке набрало законної сили 09.11.2023 року скасовано наказ Херсонського закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради від 30.12.2022 року №5 в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 , стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь позивача середній заробіток з 01.01.2023 року по день ухвалення рішення року та заробітну плату з серпня 2022 року по 31 грудня 2023 року. Оскільки з моменту ухвалення зазначеного вище рішення позивач не отримувала заробітної плати, відповідні обставини слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом. 
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача надала суду заяву у якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглядати справу за наявними у справі доказами. 
Представник відповідача у судове засідання з`явився, подав суду письмові пояснення по справі у яких зазначив, що позовні вимоги не визнає, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.
У рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року по справі №521/7217/23 встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із Херсонським закладом дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, займаючи посаду помічник вихователя. Зазначені обставини не заперечувались сторонами.
Наказом № 5 від 30.12.2022 року призупинено трудові відносини з 30 грудня 2022 року до прийняття рішення про скасування призупинення трудового договору до припинення працівникам Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, в тому числі і помічнику вихователя ОСОБА_1 (а. с. 8). Із вказаного наказу № 5 вбачається, що його винесено на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 26.08.2022 року, у зв`язку із здійсненням пропаганди у закладі освіти з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, відкритим схилянням працівників закладу до роботи на окупаційну владу, встановленню та підтриманню окупаційного режиму.
Із вказаним наказом позивача було ознайомлено 30.12.2022 року, що не заперечується сторонами.
10 січня 2023 року винесено наказ № 6 «Про внесення доповнень до наказу від 30.12.2022 року № 5 «Про призупинення трудових відносин», яким наказ викладено в такій редакції: « У зв`язку з тимчасовою відсутністю можливості Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради забезпечувати деяких працівників роботою і тимчасове припинення ними виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором». Відомостей щодо ознайомлення ОСОБА_1 із вказаним наказом матеріали справи не містять.
Відомостей щодо встановлення простою в Херсонському закладі дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради матеріали справи також не містять.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вищезазначеним рішенням суду позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради ( 73026, м. Херсон, проспект Ушакова, 58-а, код ЄДРПОУ 25649457), Управління освіти Херсонської міської ради (73000, м. Херсон, вул. Воронцовська, 15-А, код ЄДРПОУ 02146713), ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу– задоволено частково.
Скасовано наказ Херсонського закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради від 30.12.2022 за №5 «Про призупинення дії трудових відносин» в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 .
Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2023 по дату ухвалення рішення в розмірі 60300 (шістдесят тисяч триста) грн.
Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 33500 (тридцять три тисячі п`ятсот) грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 18800 (вісімнадцять тисяч вісімсот) грн.
Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону України «Про оплату праці»).
Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год ЗО хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє по цей день.
У пункті 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30- 34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно з частинами другою-четвертою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку обставин непереборної сили. Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.
Отже, положення частини першої статті 617 ЦК України не можуть бути підставою для звільнення роботодавця від обов`язку виплатити працівнику невиплачену заробітну плату.
Херсонський заклад дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради розташований в м. Херсоні.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 №75 (у редакції наказу Мінреінтеграції від 28.04.2022 №80) року було затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого увійшла й Херсонська міська територіальна громада (станом на квітень 2022 року).
Згідно розділу ІІ Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 „Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією Херсонська міська територіальна громада перебувала в окупації з 01.03.2022 по 11.11.2022. Також в розділі І вказаного Наказу № 309 визначено території, на яких ведуться (велися) бойові дії, серед яких значиться Херсонська міська територіальна громада як територія, на якій ведуться бойові дії з 11.11.2022 і до теперішнього часу.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка з незалежних від неї причин не могла виконувати свої трудові обов`язки після скасування судом рішення про припинення з нею трудових відносин, оскільки керівництво дошкільного закладу не надало жодних роз`яснень та інструкцій щодо дій при виконанні працівникам трудових обов`язків, у т.ч. у разі загрози їх життю та здоров`ю під час активних бойових дій, ракетних, бомбових ударів та окупації міста, не призупинило дію трудового договору з позивачкою на законних підставах, не запровадило простій на підприємстві у період, зазначений у позовній заяві, а отже суд приходить до висновку, що Херсонський заклад дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради порушив трудові права позивачки на оплату праці, яка мала бути виплачена на умовах, визначених трудовим договором відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2025 року (справа № 337/4651/23) зазначив, що військова агресія рф проти України, введення воєнного стану, перебування населеного пункту, де фактично було розташоване підприємство, під окупацією, обстріли, не є тими обставинами, що звільняють роботодавця від обов`язку з оплати праці працівників.
Відповідно до статті 141 КЗпП, в якій визначаються обов`язки роботодавця, роботодавець, зокрема, повинен правильно організовувати працю працівників. Поряд із цим, зрозуміло, що в умовах ведення бойових дій роботодавець не може забезпечити виконання умов трудового договору, особисту безпеку працівників, усунути загрози життя і здоров`я працівників. Саме тому Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» введено механізми регулювання трудових відносин, які релевантні умовам тимчасової окупації або територій активних бойових дій. Зокрема, таким механізмом є призупинення трудового договору. В контексті цієї справи в нормативному регулюванні дії трудового договору на підприємстві, яке опинилось в зоні ведення бойових дій, мають застосовуватись публічно-правові засади, зокрема, що надане суб`єкту (роботодавцю) право є водночас його обов`язком. Якщо ж роботодавець рішення щодо дії трудового договору не прийняв, негативні правові наслідки його бездіяльності не можуть бути покладені на працівника, як на слабкішу сторону трудових відносин.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 травня 2025 року зробив висновок, що у КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України
Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись, зокрема, виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.
У цій справі позивачка вимушено не виконувала трудових обов`язків з незалежних від неї причин у зв`язку із збройною агресією рф, і з нею не були припинені (зупинені) трудові відносини сторін, а тому, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, позивачці підлягає виплаті саме середній заробіток, розмір якого правильно визначений у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та який не спростований відповідачем.
При таких обставинах справи доводи позовної заяви в частині стягнення заробітної плати є повністю обґрунтованими, що є підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заробітної плати за період за яких просить представник позивача у заяві про збільшення розміру позовних вимог — 01.10.2023 року по 01.07.2024 року.
Щодо витрат на правову допомогу.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Звертаючись до суду із позовом позивачка просила стягнути з відповідача на його користь витрати по оплаті правової допомоги в сумі 17 300,00 грн.
Вирішуючи питання про розмір витрат по оплаті правової допомоги, суд зважає на наступні обставини.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17300 грн. до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги №09-пд/2024 від 05.03.2024 року, додаткову угоду №1 до договору №09-пд/2024 від 05.03.2024 року про надання правничої допомоги, прайс лист на надання правничої допомоги, звіт №1 про надані послуги за договором №09-пд/2024 від 05.03.2024 року.
Повноваження адвоката на представлення інтересів позивача підтверджується ордером серії ВТ №1016752.
Для визначення суми відшкодування суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини цієї справи.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".
У пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність".
Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.
Ціна позову в даній справі становить 53600,00 грн., а розмір витрат на правову допомогу – 17300 грн. При цьому, з огляду на усталеність правових позицій щодо предмету спору, дана справа не є складною.
За установлених обставин, приймаючи до уваги правові висновки Верховного Суду та застосувавши відповідні норми процесуального права, суд, врахувавши складність справи та виконані роботи, предмет та підстави позову, критерії обґрунтованості та пропорційності витрат позивача робить висновок, що обґрунтований та справедливий розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягнення із відповідача, становить 8650,00 гривень.
Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.
Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір з урахуванням приписів пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України у розмірі 1 % ціни позову, тобто враховуючи суму позову судовий збір становить мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних та складає 1211 грн. 20 коп.
Щодо поновлення строку на звернення до суду.
Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права.
Відповідно до частини 1 статті 233 К3пП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 п справі №521/7217/23 з Управління освіти ХМР стягнуто середній заробіток (заробітну плату) по день ухвалення рішення, тобто заборгованість із заробітної плати почала накопичуватись
початку жовтня 2023 року.
09.11.2023 зазначене судове рішення набрало законної сили. Отже, з цієї дати позивач довідалась, що її право на отримання заробітної плати за жовтень 2023 року після ухвалення цього рішення порушено, тобто із позовною заявою про стягнення заробітної плати за жовтень
2023 року позивач повинна була звернутись до 09.02.2024.
Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.
Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Беручи до уваги доводи позивача про поновлення строку звернення до суду, викладені у позовній заяві, суд вважає обґрунтованим клопотання про поновлення строку звернення до суду, оскільки причини пропуску строку є поважними. 
На підставі викладено, керуючись ст.ст. 13, 81, 82,137,141,247,258, 265, 268 , 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати - задовольнити.
Стягнути з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.10.2023 року по 01.07.2024 року у розмірі 53600 (п`ятдесят три тисячі шістсот) гривень 00 копійок з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнути з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 8650 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з Управління освіти Херсонської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 02.03.2026

Суддя	Я. В. Шестакова