РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року 	справа № 580/12020/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А.,
за участю:
секретаря судового засідання – Черкашина М.В., 
представника позивача – Попова А.В. (за ордером),
представника відповідача – Білоуса В.Ю. (у порядку самопредставництва),
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Технопартс” до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов приватного акціонерного товариства “Черкаський комбінат хлібопродуктів” (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі – відповідач), в якому позивач з урахуванням заяви від 31.10.2025 про збільшення позовних вимог просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення від 06.10.2025:
№18268/23-00-07-01-01 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не складання та не реєстрацію в ЄРПН податкових накладних з податком на додану вартість в розмірі 3535088,53 грн;
№18269/23-00-07-01-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 8686488,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 7793378,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 893110,00 грн;
№18271/23-00-07-01-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 9315456,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 7678523,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1636933,00 грн;
№18272/23-00-07-01-01 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не подачу/за не своєчасну подачу повідомлення 20-ОПП в розмірі 29580,00 грн
В обґрунтування позовних вимог вказано, що спірні рішення прийняті неправомірно та всупереч вимогам податкового законодавства України. Зокрема, висновки акту перевірки не відповідають нормам податкового законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами, натомість у позивача наявні всі первинні бухгалтерські документи з контрагентами ТОВ «ТГ Аврора», ТОВ «Делос Авто», ТОВ «Денві», ТОВ «Роденго Саяна», ТОВ «Орфіус Глейд», ТОВ «Хілдон», ФОП ОСОБА_1 щодо поставки (запасних частин), які спростовують висновки контролюючого органу, що наведені в акті перевірки. 
Також вказано, що між ТОВ «Компанія Технопартс» та рядом військових частин, підрозділами ДСНС, прикордонної служби, національної гвардії укладені та виконанні договори про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів.
При цьому, відповідно до Постанови КМУ №178 такі підрозділи, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, придбають товари для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, в тому числі надання послуг з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, тому до операцій з постачання таких товарів та послуг з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів, застосовується нульова ставка податку на додану вартість відповідно до підпункту “г” підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V ПК України.
Отже, ТОВ «Компанія Технопартс» під час надання послуг з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів правомірно застосувала нульову ставку податку на додану вартість, а тому не повинна складати та реєструвати податкові накладні зі ставкою 20%. ТОВ «Компанія Технопартс» в період з квітня 2022 року по грудень 2024 року складено та зареєстровано податкові накладні з обсягом постачання на митній території України за ставкою 0% (код ставки 902).
Крім того, позивач вказує, що норми Податкового кодексу України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що в свою чергу виключає одну з необхідних складових для притягнення особи до відповідальності згідно п.117.1 ст.117 ПК України.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження у справі. 
21.11.2025 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у її задоволенні. Зазначає, що при проведенні перевірки не надано документи, які б підтверджували фактичне придбання товару у контрагентів (договір, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні тощо), у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати місце відвантаження та призначення вантажу (від кого, куди та ким здійснювалось перевезення); дату та маршрут перевезення; відповідальних осіб за перевезення товару.
У контрагентів позивача відсутні у власності основні засоби; відсутня затратна частина на оплату комунальних послуг, оплату послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інші витрати необхідні для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єктами господарювання, характерні для підприємств реального сектору економіки.
До перевірки TOB «Компанія Технопартс» по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 надано видаткові накладні, в яких не зазначено посади та прізвища посадових осіб позивача, які отримували товар. Крім того, окремі видаткові накладні не мають номера.
До перевірки та до заперечень не надано сертифікати на товар, інші документи, які підтверджують походження товару, не надано товарно-транспортні накладні, шляхові листи та (або) інші первинні бухгалтерські документи, підтверджують перевезення товарів.
Крім того, учасником ТОВ «Компанія Технопартс» є ТОВ «Група Компаній ATT» зі 100,0% статутного фонду. ОСОБА_1 є учасником та директором ТОВ «Група Компаній ATT». Отже, ФОП ОСОБА_1 є пов`язаною особою з ТОВ «Компанія Технопартс».
Також, ТОВ «Хілдон», ТОВ «Орфіус Глейд», ТОВ «ТГ Аврора» є фігурантами ряду кримінальних проваджень.
Таким чином, відповідач стверджує, що перевіркою встановлено ознаки формальності господарських операцій та відсутність підтвердження придбання товару, його оприбуткування та використання у господарській діяльності товариства, неможливість здійснення ідентифікації осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, що свідчить про відображення операції з метою одержання податкової вигоди у вигляді мінімізації податкових зобов`язань по податку на прибуток та податку на додану вартість.
Щодо оподаткування господарських операцій за нульовою ставкою ПДВ, відповідач зазначає, що до операцій з постачання послуг, у тому числі і послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту автомобілів, застосування нульової ставки податку на додану вартість, пп. «г» пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу та постановою № 178 не передбачено. 
Якщо запасні частини чи інші товари є складовою частиною певної послуги, наприклад з технічного обслуговування та поточного ремонту автомобілів, то їх вартість включається до загальної вартості такої послуги. Оподаткуванню податком на додану вартість підлягає операція з постачання послуги в цілому, а не окремих її складових частин, в загальновстановленому порядку за ставкою 20 відсотків незалежно від категорії особи, якій такі послуги надаються.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Компанія Технопартс» здійснювало постачання послуг з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів чи їх складових частин бюджетним установам, що підтверджується укладеними договорами на виконання робіт (послуг) по ремонту і технічному обслуговуванню транспортних засобів, які наведено в додатку 11.1 до акта перевірки.
У вищезазначених договорах визначена вартість послуг з ремонту і технічному обслуговуванню транспортних засобів без податку на додану вартість або зазначено «в т.ч. ПДВ - 0%».
Крім того, в порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні з податком на додану вартість на суму 7070177,06 грн на постачання послуг з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів чи їх складових частин бюджетним установам.
У зв`язку із цим, відповідач вважає доводи позивача безпідставними, а податкові повідомлення-рішення від 06.10.2025 №18269/23-00-07-01-01 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 8686488,00 грн та від 06.10.2025 №18268/23-00-07-01-01 про визначення грошових зобов`язань зі штрафних санкцій з ПДВ за не складання та не реєстрацію податкових накладних в ЄРПН у розмірі 3535088,53 грн правомірними.
Крім того, при проведені перевірки встановлено, що ТОВ «Компанія Технопартс» в порушення вимог ст.63 ПУ України не подано 27 повідомлень та несвоєчасно подано 3 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за Формою №20-ОПП. 
При цьому, порушення в частині неподання (несвоєчасного подання) інформації за формою №20-ОПП є триваючим, відтак, невиконання платником податків такого обов`язку станом на час проведення перевірки (незалежно від періоду виникнення об`єкта) є підставою для притягнення відповідальності згідно з пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України.
У поданій суду 06.12.2025 відповіді на відзив позивач зазначає, що як під час проведення перевірки так і під час розгляду справи, по вищевказаних контрагентам, в підтвердження реальності здійснення господарських операції надано договори, специфікації, видаткові накладні, податкові накладні.
Контрагенти являються імпортерами таких запчастин, автомобілів, вказана інформація наявна в ГУ ДПС у Черкаській області, проте контролюючий орган під час проведення перевірки цей факт не досліджував.
Також, в Акті перевірки та у відзиві, зокрема, зазначено, що автомобілі незареєстровані належним чином в реєстрі «НАІС ДДАІ» МВС України, аналізом даних ЄРПН також не можливо ідентифікувати транспортні засоби, та дослідити його ланцюг постачання. Разом з тим, транспортні засоби не придбавались як основний засіб, останній не реєструвався в реєстрі «НАІС ДДАІ» МВС України. Транспортні засоби придбавались як комплекс запасних частин, які після розборки (демонтажу) запасних частин були використані в господарській діяльності для заміни не справних таких запасних частин в автомобілях Контрагентів.
ТОВ «Компанія Технопартс» здійснювало постачання послуг з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів чи їх складових частин бюджетним установам, що підтверджується укладеними договорами на виконання робіт (послуг) по ремонту і технічному обслуговуванню транспортних засобів, які наведено в додатку 11.1 до акта перевірки.
У договорах визначена вартість послуг з ремонту і технічному обслуговуванню транспортних засобів без податку на додану вартість або зазначено «в т.ч. ПДВ – 0%». Отже, між ТОВ «Компанія Технопартс» та рядом військових частин, підрозділами ДСНС, підрозділами прикордонної служби, підрозділами національної гвардії, які виступали ініціаторами заключення договорів, визначаючи свої правила та вимоги відповідно до Тендерної документації, були укладені та виконанні Договори про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів.
При цьому, військові частини та підрозділи визначали вартість ціни договору без податку на додану вартість, посилаючись на Постанову №178 та визначення даних послуг до категорії «забезпечення транспорту».
Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання спеціального призначення відносяться до “забезпечення транспорту” Збройних Сил України. Проте Відзив на позовну заяву не наводить обґрунтувань, що відноситься до забезпечення наземного військового транспорту. Податкові накладні, Акти здачі приймання робіт (надання послуг) містять окремі позиції щодо постачання товарів та щодо постачання послуг з ремонту і технічному обслуговуванню транспортних засобів. Проте, відповідач не врахував вказані обставини під час проведення перевірки.
Усною ухвалою від 15.01.2026, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті.
Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
ТОВ «Компанія Технопартс» зареєстроване юридичною особою 13.11.2015 (код ЄДРПОУ 39489921).
На підставі наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 24.04.2025 №1068-п службовими особами ГУ ДПС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Компанія Технопартс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2019 по 31.03.2025 з урахуванням п.102.1 ст.102 Податкового кодексу та правильності обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 13.11.2014 по 31.03.2025.
За результатами перевірки складено акт від 15.08.2025 №12577/23-00-07-01-01/39489921 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Компанія Технопартс» (далі – Акт перевірки).
Згідно з висновками Акту перевірки ГУ ДПС у Черкаській області встановлено порушення позивачем вимог, зокрема:
- п.п.14.1.13. п.14.1 ст.14, п.44.1, п 44.2 ст.44 пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, п.5, п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 грудня 1999 року за №860/4153, пп.5.2 п.5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Спрощена фінансова звітність», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 №39 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2011 №25), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 березня 2000 р. за №161/4382, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 7 678 523 грн, в т.ч.: за 1 квартал 2019 року на 40380 грн, за півріччя 2019 року на 53 654 грн, за три квартали 2019 року на 128 586 грн, за 2019 рік на 189 112 грн, за 1 квартал 2020 року на 46 378 грн, за півріччя 2020 року на 91 480 грн, за три квартали 2020 року на 111 144грн, за 2020 рік на 263 739 грн, за 1 квартал 2021 року на 126 506 грн,, за півріччя 2021 року на 281 119 грн, за три квартали 2021 року на 557 750 грн, за 2021 рік на 867 056 грн, за 1 квартал 2022 року на 93 503 грн, за півріччя 2022 року на 748 645 грн, за три квартали 2022 року на 1 831 960 грн, за 2022 рік на 2 158 606 грн, за 1 квартал 2023 року на 248 544 грн, за півріччя 2023 року на 578 130 грн, за три квартали 2023 року на 863 879 грн, за 2023 рік на 1 677 217 грн, за 1 квартал 2024 року на 500 091 грн, за півріччя 2024 року на 1 511 812 грн, за три квартали 2024 року на 1 810 967 грн, за 2024 рік на 2 213 291 грн, за 1 квартал 2025 року 309 502 грн;
- п.п.44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п.187.7 ст.187, п. 188.1 ст. 188, п.193.1 ст.193, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7818178 грн, в т.ч.: за квітень 2022 року на суму 44094 грн, за травень 2022 року на суму 272756 грн, за червень 2022 року на суму 195743 грн, за липень 2022 року на суму 274134 грн, за серпень 2022 року на суму 67751 грн, за вересень 2022 року на суму 309590 грн, за жовтень 2022 року на суму 65870 грн, за листопад 2022 року на суму 130871 грн, за грудень 2022 року на суму 264747 грн, за лютий 2023 року на суму 42339 грн, за березень 2023 року на суму 5396 грн, за квітень 2023 року на суму 6317 грн, за травень 2023 року на суму 224069 грн, за червень 2023 року на суму 21207 грн, за липень 2023 року на суму 56085 грн, за вересень 2023 року на суму 8308 грн, за жовтень 2023 року на суму 504003 грн, за листопад 2023 року на суму 1163415 грн, за березень 2024 року на суму 13579 грн, за квітень 2024 року на суму 7625 грн, за травень 2024 року на суму 420141 грн, за червень 2024 року на суму 660850 грн, за липень 2024 року на суму 520354 грн, за серпень 2024 року на суму 242301 грн, за жовтень 2024 року на суму 138181 грн, за листопад 2024 року на суму 198063 грн, за грудень 2024 року на суму 56571 грн;
- п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні з податком на додану вартість на суму 7095177,06 грн;
- п.63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, абз.1 п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, в результаті чого не подано не подано 50 та несвоєчасно подано 4 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП.
На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:
- від 06.10.2025 №18268/23-00-07-01-01, яким застосовано штраф за не реєстрацію податкових накладних в ЄРПН на загальну суму 3 535 088,53 грн;
- від 06.10.2025 №18269/23-00-07-01-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 8686488,00 грн, в т.ч. основний платіж – 7793378 грн, штрафні санкції - 893110 грн;
- від 06.10.2025 №18271/23-00-07-01-01 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на прибуток на суму 9315456,00 грн, в т.ч. основний платіж - 7678523 грн, штрафні санкції – 1636933,00 грн;
- від 06.10.2025 №18272/23-00-07-01-01, яким застосовано штраф за неподання та несвоєчасне подання повідомлень про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП на загальну суму 29580,00 грн.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Щодо податкових повідомлень-рішень №18269/23-00-07-01-01 (ПДВ) та №18271/23-00-07-01-01 (податок на прибуток), суд зазначає таке.
Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п.198.2. ст.198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. 
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
З наведених законодавчих положень Верховний Суд у постанові від 19.07.2019 у справі №823/128/16 дійшов висновку, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства. При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Такі висновки Верховного Суду відповідно до ч.5 ст.242 КАС України обов`язкові для врахування судом першої інстанції.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України 16 липня 1999 року №996-XIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі – Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Частиною 2 ст.9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах відповідно до ч.3 ст.9 Закону №996-XIV, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
Частинами 4-9 ст.9 Закону №996-XIV визначено, що регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством.
Щодо правовідносин позивача з контрагентами ТОВ «Хілдон», ТОВ «ТГ Аврора», ТОВ «Делос Авто», ТОВ «Денві», ТОВ «Роденго Саяна», ТОВ «Орфіус Глейд», ФОП ОСОБА_1 , суд установив таке.
Між ТОВ «Компанія Технопартс» та ТОВ «Хілдон» укладено договір №31/12-V від 31.12.2020 про поставку товару – транспортний засіб (сідельний тягач VOLVO FH 16.580, номер кузова № НОМЕР_1 ) як комплект запасних частин, на загальну суму 701 040,00 грн, в т.ч. ПДВ 116 840,00 грн
Поставка транспортного засобу відбулась згідно видаткової накладної №176 від 31.12.2020.
ТОВ «Хілдон» складено та зареєстровано податкову накладну №176 від 31.12.2020 на загальну суму 701 040,00 грн, в т.ч. ПДВ 116 840,00 грн, дата реєстрації 12.01.2021.
Між ТОВ «Компанія Технопартс» та ТОВ «ТГ Аврора» укладено договір №Т-00002654 від 12.11.2021 про поставку товару – транспортний засіб (Автомобіль вантажний) як комплект запасних частин, на загальну суму 704064,00 грн, в т.ч. ПДВ 117 344,00 грн
Поставка товару - транспортного засобу відбулась згідно видаткової накладної №6 від 12.11.2021.
ТОВ «ТГ Аврора» складено та зареєстровано податкову накладну №6 від 12.11.2021 на загальну суму 704 064,00 грн, в т.ч. ПДВ 117 344,00 грн, дата реєстрації 18.11.2021.
Між ТОВ «Компанія Технопартс» та ТОВ «Роденго Саяна» укладено договір №2023/У-02 від 20.02.2023 про поставку товару – запчастини та експлуатаційні матеріали, на загальну суму 254 033,65 грн, в т.ч. ПДВ 42 338,94 грн
Поставка товару відбулась згідно видаткових накладних №85 від 20.02.2023, №86 від 20.02.2023.
ТОВ «Роденго Саяна» складено та зареєстровано податкові накладні №85 від 20.02.2023 на загальну суму 172 836,72 грн, в т.ч. ПДВ 28 806,12 грн, дата реєстрації 27.02.2023 та №86 від 20.02.2023 на загальну суму 81 196,93 грн, в т.ч. ПДВ 13 532,82 грн, дата реєстрації 27.02.2023.
Між ТОВ «Компанія Технопартс» та ТОВ «Орфіус Глейд» укладено договір №ПОСТ-235 від 01.07.2022 про поставку товару – запасні частини для автомобілів, авто-хімію, мастила, супутні товари для автотранспорту, на загальну суму 254 033,65 грн, в т.ч. ПДВ 42 338,94 грн.
Поставка товару відбулась згідно видаткових накладних №200 від 01.07.2022, №201 від 01.07.2022, №202 від 01.07.2022, №203 від 01.07.2022, №204 від 01.07.2022, №205 від 01.07.2022, №206 від 01.07.2022, №207 від 01.07.2022, №208 від 01.07.2022, №209 від 01.07.2022, №585 від 26.09.2022, №586 від 26.09.2022, №587 від 26.09.2022.
ТОВ «Орфіус Глейд» складено та зареєстровано податкові накладні:
№200 від 01.07.2022 на загальну суму 248 760,00 грн в т.ч. ПДВ 41 460,00 грн;
№201 від 01.07.2022 на загальну суму 245 544,00 грн, в т.ч. ПДВ 40 924,00 грн;
№202 від 01.07.2022 на загальну суму 246 702,91 грн, в т.ч. ПДВ 41 117,15 грн;
№203 від 01.07.2022 на загальну суму 247 391,76 грн, в т.ч. ПДВ 41 231,96 грн;
№204 від 01.07.2022 на загальну суму 248 676,91 грн, в т.ч. ПДВ 41 446,15 грн;
№205 від 01.07.2022 на загальну суму 244 178,88 грн, в т.ч. ПДВ 40 696,48 грн;
№206 від 01.07.2022 на загальну суму 248 034,34 грн, в т.ч. ПДВ 41 339,06 грн;
№207 від 01.07.2022 на загальну суму 198 672,00 грн, в т.ч. ПДВ 33 112,00 грн;
№208 від 01.07.2022 на загальну суму 243 720,00 грн, в т.ч. ПДВ 40 620,00 грн;
№209 від 01.07.2022 на загальну суму 155 208,00 грн, в т.ч. ПДВ 25 868,00 грн, - які зареєстровані 19.07.2022;
№585 від 26.09.2022 на загальну суму 196 800,00 грн, в т.ч. ПДВ 32 800,00 грн;
№586 від 26.09.2022 на загальну суму 157 440,00 грн, в т.ч. ПДВ 26 240,00 грн; 
№587 від 26.09.2022 на загальну суму 210 642,00 грн, в т.ч. ПДВ 35 107,00 грн, - які зареєстровані 12.10.2022.
Між ТОВ «Компанія Технопартс» та ТОВ «Делос Авто» укладено договір №б/н від 04.05.2022 про поставку товару – самохідний транспортний засіб, як комплект бувших у використанні запасних частин (вантажний автомобіль, номер кузова НОМЕР_2 , рік виготовлення 2007), на загальну суму 190 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 31 666,67 грн.
Поставка товару - транспортного засобу відбулась згідно видаткової накладної №15 від 04.05.2022.
Між ТОВ «Компанія Технопартс» та ТОВ «Денві» укладено договір №1-П/2022 від 09.05.2022 про поставку товару –транспортний засіб, як комплект запасних частин б/в (Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI, VIN-код НОМЕР_3 , 2009 року випуску), на загальну суму 614 400,00 грн, в т.ч. ПДВ 102 400,00 грн.
Поставка товару - транспортного засобу відбулась згідно видаткової накладної №256 від 09.05.2022 та акту приймання – передачі автомобіля до Договору №1-П/2022 від 09.05.2022.
Між ТОВ «Компанія Технопартс» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір поставки від 05.03.2018, предметом якого є товар – запчастини та супутні товари до транспортних засобів.
Поставка триманого від ФОП ОСОБА_1 товару відбулась згідно видаткових накладних (том 3 а.с.100-250, томи 4, 5, 6, том 7 а.с.1-101).
Згідно з даними оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за січень 2019 – березень 2025 року по контрагенту ФОП ОСОБА_1 постачання товару відповідно до видаткових накладних становить 23 377 171,07 грн.
Суд встановив, що перелічені первинні документи щодо господарських операції позивача із вказаними контрагентами скріплені печатками сторін договору, а також містять обсяг та опис поставленого товару, його вартість тощо, що дозволяє встановити змість господарських операцій.
Отже, позивач підтвердив формування витрат за вищевказаними договорами, довів зміну власного майнового стану, пов`язану з правочинами.
Стосовно доводів Акту про відсутність підписів працівників/директора підприємства на первинних документах, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19, в якій вказав, що встановивши наявність відбитку печатки на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
У постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.
Стосовно відсутності сертифікатів якості, суд зазначає, що Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі №804/16486/15 вказано, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік. Тому, саме по собі незбереження та ненадання зазначених документів не є безперечним доказом відсутності господарської операції.
Щодо доказів перевезення отриманого товару, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 02.03.2023 у справі №804/644/16, в якій викладено правову позицію, що наявність або відсутність ТТН та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу ТМЦ, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.
Отже, позивач підтвердив формування витрат за вищевказаними договорами, довів зміну власного майнового стану, пов`язану з правочинами.
Суд врахував висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 3 жовтня 2019 року (справа №813/4079/15), від 10 вересня 2019 року (справа №814/2412/17), які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
У вказаних рішеннях зазначено, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.
При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Також суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 08 травня 2018 року у справі №815/3526/17 відповідно до яких норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).
Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 08 травня 2018 року у справі №814/937/15 відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). 
Отже, висновки акту перевірки з посиланням на податкову інформацію стосовно відсутності у контрагентів позивача основних засобів, трудових ресурсів, суд вважає необґрунтованим доказом відсутності здійснення вищевказаних господарських операцій. 
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю (висновки Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі №814/937/15).
Відповідно до визначень, наведених у ст.1 Закону №996-ХІV: економічна вигода – потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; господарська операція – дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (валових витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: 
- фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; 
- документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; 
- наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; 
- наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; 
- наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. За певних інших обставин документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання.
Посилання відповідача на наявність факту відкритих кримінальних проваджень стосовно окремих контрагентів позивача (ТОВ «Хілдон», ТОВ «Орфіус Глейд», ТОВ «ТГ Аврора») суд не врахував у зв`язку з таким.
Ч.1 ст.23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Ч.2 цієї статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Ч.4 ст.95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Отже, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.
Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 11.12.2018 №822/787/18 (адміністративне провадження №К/9901/57760/18) факт відкриття кримінального провадження та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такого кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Тому матеріали досудового розслідування за кримінальними провадженнями щодо фіктивного підприємництва товариства, його створення та створення інших підприємств з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у незаконному відшкодуванні податку на додану вартість з Державного бюджету України, не можуть бути враховані як доказ фіктивності Товариства.
Станом на час судового вирішення спору відсутні вироки щодо посадових осіб контрагентів позивача. 
Обґрунтованих сумнівів у реальності виконання правочинів відповідач не довів. Жодного належного та допустимого доказу фіктивності діяльності контрагентів позивача суду не надано. 
Водночас підтверджено бухгалтерськими та податковими документами отримання та використання ТМЦ у господарській діяльності.
Отже, висновки акту перевірки ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження фактів виписування податкових накладних з метою надання/отримання податкової вигоди. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати вищевказані господарські операції безтоварними.
Враховуючи те, що судом встановлено та підтверджено матеріалами справи рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагентів податкової правосуб`єктності учасників господарської операції станом на час вчинення та виконання правочинів, встановлено зв`язок між укладеним договором та господарською діяльністю платників податків, витрати підтверджені первинними документами, суд вважає встановленим факт здійснення господарських операцій, 
Оскільки підтверджено матеріалами справи рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагентів податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, встановлено зв`язок між укладеними договорами та господарською діяльністю платника податку, витрати підтверджені первинними документами, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності висновків Акту перевірки в частині безтоварності вищевказаних господарських операцій.
Крім того, за наслідками вищевказаних господарських операцій з складені та зареєстровані в ЄРПН зазначені вище податкові накладні, що не заперечується відповідачем.
Тому суд дійшов висновку про відсутність сукупності достатніх обставин вважати, що не мали реального характеру господарські операції позивача з вищевказаними контрагентами, на підставі яких позивач включив суми коштів у витрати. 
Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що правовідносини між позивачем та вищевказаними контрагентами оформлені належним чином, тобто їх реальність підтверджується належно складеними первинними бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення №18269/23-00-07-01-01 (ПДВ) та №18271/23-00-07-01-01 (податок на прибуток) є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо ППР №18268/23-00-07-01-01, яким застосовано штраф за не реєстрацію податкових накладних в ЄРПН на загальну суму 3535088,53 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до п.120-1.2. ст.120 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. 
Так, згідно з даними Акту перевірки, ТОВ «Компанія Технопартс» здійснювало постачання послуг з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів чи їх складових частин бюджетним установам, що підтверджується укладеними договорами на виконання робіт (послуг) по ремонту і технічному обслуговуванню транспортних засобів, які наведено в додатку 11.1 до акта перевірки. У договорах визначена вартість послуг з ремонту і технічному обслуговуванню транспортних засобів без податку на додану вартість або зазначено «в т.ч. ПДВ - 0%» (додаток 11.1 до акта перевірки). За період, що перевірявся, ТОВ «Компанія Технопартс» за виконані роботи отримало бюджетні кошти на розрахунковий рахунок, перелік яких наведено в додатку 11.2 до акта перевірки. ТОВ «Компанія Технопартс» не нараховувало податкові зобов`язання з податку на додану вартість з суми отриманих бюджетних коштів на розрахунковий рахунок та не складало і не реєструвало у ЄРПН податкові накладні.
Суд встановив, що позивачем укладено договори з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів з військовими частинами Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, а також підрозділами Державної служби України з надзвичайних ситуацій, які фінансуються за рахунок Держаного бюджету України (перелік визначено в Додатку №11.1 Акта перевірки) (далі – Сили Оборони України, СОУ).
Згідно з даними Додатку №11.2 Акта перевірки, позивачем у період з квітня 2022 року до грудня 2024 року отримало бюджетних коштів за наслідками виконання угод з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів на загальну суму 42359357,86 грн.
Також суд встановив, що ТОВ «Компанія Технопартс» в період з квітня 2022 року по грудень 2024 року складено та зареєстровано податкові накладні з обсягом постачання на митній території України за ставкою 0% (код ставки 902). 
Оцінюючи доводи сторін щодо застосування до господарських операцій нульової ставки ПДВ та, як наслідок наявність/відсутність обов`язку реєстрації позивачем податкових накладних із включенням до вартості ПДВ, суд враховує таке.
Відповідно до підп. «а», «б» пункту 185.1. статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є:
операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; 
постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Разом з тим, відповідно до підп. «г» підп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції, зокрема, з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.
З метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (далі – Постанова №178).
Відповідно до пункту 1 Постанови №178 до припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», операції з постачання товарів (запасних частин, акумуляторних батарей, автомобільних шин, охолоджуючих рідин, комплектуючих, додаткового обладнання тощо), визначених нормативними та технічними документами, для транспортних засобів (зокрема спеціальних, спеціалізованих транспортних засобів), а також пально-мастильних матеріалів Збройним Силам, Національній гвардії, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, іншим утвореним відповідно до законів військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, розвідувальним органам, Міністерству оборони, Державній прикордонній службі, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерству внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Управлінню державної охорони, закладам, установам або організаціям, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення національної безпеки та оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.
Із системного аналізу вищезазначених положень слідує, що операції з постачання, зокрема, запасних частин, комплектуючих з метою забезпечення наземного військового транспорту Сил Оброни України є операціями, які оподатковуються нульовою ставкою.
При цьому, на переконання суду, ключовим критерієм для застосування нульової ставки ПДВ є передусім фактичне використання товару відповідно до визначеної державної мети – забезпечення наземного військового транспорту Сил Оброни України.
У цьому контексті особливого значення набуває принцип "substance over form" (превалювання суті над формою), відповідно до якого юридична оцінка операції має ґрунтуватися на її реальному економічному змісті, а не виключно на формальних аспектах.
Суд враховує необхідність оцінки податкових наслідків з урахуванням реального змісту господарських операцій, їх цільового спрямування та фактичних наслідків. У зв`язку з цим обґрунтування податкових зобов`язань повинно відбуватися з урахуванням не лише буквального тлумачення норми, а й мети, яку вона покликана забезпечити.
Системний аналіз Постанови №178 у поєднанні з нормами податкового законодавства дає підстави для висновку, що нульова ставка ПДВ застосовується за умови документального підтвердження фактичного використання товару для забезпечення потреб національної безпеки та оборони України.
Таким чином, формальний підхід податкового органу щодо тлумачення підп. «г» підп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України та Постанови №178, яке обмежує її застосування до договорів, за умови встановлення судом використання предмету закупівлі для цілей визначених у наведених нормах, суперечить принципам податкового законодавства, зокрема принципам законності та економічної обґрунтованості, та не відповідає меті ухвалення зазначеної постанови.
Відтак, застосування нульової ставки ПДВ, передбаченої Постановою №178, можливе щодо операцій з постачання товарів/послуг, фактично спрямованих на забезпечення потреб національної безпеки та оборони України, за умови документального підтвердження (закріплення) такої мети використання товарів.
Дослідивши наявні у матеріалах справі акти виконаних робіт суд встановив, що їх зміст свідчить про надання послуг комплексного технічного обслуговування транспортних засобів із включенням до вартості як запасних частин, розхідних матеріалів (оливи, фільтрів, тощо) так і послуг щодо їх заміни безпосередньо на транспортних засобах замовників.
На підставі наведеного суд приходить до висновку, що відсутність у Постанові №178 формальної вказівки на постачання послуги, безпосередньо пов`язаної із використанням товару – запасних частин, розхідних матеріалів (оливи, фільтрів, тощо), не є підставою для відмови у застосуванні нульової ставки ПДВ, якщо поставка реально здійснюється на виконання положень Постанови №178.
Суд вважає протилежний підхід податкового органу необґрунтованим, оскільки нівелює саму мету прийняття Постанови 178 – забезпечення транспорту Сил Оборони України.
Біль того, з Додатку 11.3 до Акту перевірки вбачається, що позивачу нараховані штрафні санкції за нереєстрацію ПН на усю суму отриманих від військових частин та підрозділів ДСНС бюджетних коштів – 42571062,36 грн, що включає, як вартість запасних частин/розхідних матеріалів, та і вартість наданих послуг їх використання під час обслуговування транспортних засобів, що суперечить навіть позиції податкового органу про відсутність підстав застосування нульової ставки ПДВ для надання саме послуг. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що контролюючим органом безпідставно зроблено висновок про необхідність складення ПН за ставкою 20% ПДВ за вказаними операціями забезпечення транспорту Сил Оборони України.
Тому спірне ППР №18268/23-00-07-01-01 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо ППР №18272/23-00-07-01-01, яким застосовано штраф за неподання та несвоєчасне подання повідомлень про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП на загальну суму 29580,00 грн, суд зазначає таке.
За правилами, встановленими пунктом 63.3 статті 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
Відповідно до ПК України з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 затверджений Порядок обліку платників податків і зборів (далі – Порядок №1588).
Абзацом 2 пункту 1.4 Розділу І Порядку №1588 передбачено, що платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.
Згідно з пунктом 8.1 Розділу VIII Порядку №1588 (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України (пункт 8.2 розділу VIII Порядку №1588).
Якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку (пункт 8.3 розділу VIII Порядку №1588).
П. 8.4 розділу VIII Порядку №1588 передбачено, що заява про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
Пунктом 117.1 статті 117 ПК України встановлено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Застосовуючи наведені норми права, Верховний Суд у постанові від 21 липня 2020 року у справі №826/14197/17 дійшов висновку, що платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Так, основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо). При цьому до 01 січня 2011 року суб`єкти господарювання не були зобов`язані подавати інформацію про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, до податкових органів, у зв`язку з чим останні не мали повної інформації про наявні до указаної дати об`єкти оподаткування у платників податків.
Водночас із набранням чинності пунктом 63.3 статті 63 ПК України у всіх без виключення платників податків виник обов`язок із надання контролюючому органу повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність. 
Як установлено судом з Акту перевірки, ТОВ «Компанія Технопартс» в порушення вимог п. 63.3 ст.63 ПК України п.8.4 Розділу VIII Порядку №1588 не подано 36 та несвоєчасно подано 4 повідомлення щодо отримання в оренду основних засобів; не подано 10 щодо надання в оренду основних засобів; не подано 4 повідомлення щодо придбання основних засобів, - за Формою №20-ОПП (опис яких наведений на стор.66-69 Акту перевірки).
Наявність вказаного порушення позивачем не спростована.
Суд також враховує, що чинним законодавством не передбачено терміну, протягом якого необхідно було подати таке повідомлення щодо об`єктів, створених, відкритих чи зареєстрованих до 2011 року (на відміну від десятиденного строку, встановленого пунктом 8.4 розділу VIII Порядку №1588 у випадку реєстрації, створення чи відкриття відповідних об`єктів оподаткування).
Відповідно до пункту 111.5 статті 111 ПК України (триваюче правопорушення - безперервне невиконання норм цього Кодексу платником податків, який вчинив певні дії чи допустив бездіяльність і не вчиняв подальших дій для його усунення до моменту виявлення такого правопорушення контролюючим органом.
Згідно з пунктом 113.3 статті 113 ПК України у разі вчинення платником податків двох або більше порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.
Відтак, невиконання платником податків вищевказаного обов`язку є підставою для притягнення відповідальності згідно з пунктом 117.1 статті 117 ПК України.
Тому спірне ППР №18272/23-00-07-01-01 є правомірним та не підлягає скасуванню.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 24190,00 грн.
Доказів понесення інших судових витрат не надано.
Керуючись ст. 6, 9, 14, 139-143, 241-246, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Технопартс” задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 06.10.2025 №18268/23-00-07-01-01, №18269/23-00-07-01-01 та №18271/23-00-07-01-01.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Технопартс” судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 24190,00 грн (двадцять чотири тисячі сто дев`яносто гривень 00 коп.).
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Учасники справи:
1) позивач – товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія Технопартс” (18029, м. Черкаси, вул. Руставі, буд.4, код ЄДРПОУ 39489921);
2) відповідач – Головне управління ДПС у Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд.235, код ЄДРПОУ 44131663).

Повне судове рішення виготовлено 13.04.2026.

Суддя 	Олексій РІДЗЕЛЬ