Справа № 369/2247/25
Провадження № 2-о/369/88/26
РІШЕННЯ
Іменем України

23.02.2026         м. Київ
Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
присяжних Шкурко М.В., Шумунов В.О.
при секретарі Худинець Д.С.
за участі
представника заінтересованої особи Руденко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, 
в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його матір`ю. Вона є інвалідом першої групи підгрупа «А»: критерієм встановлення підгрупи А першої групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб. Даною довідкою їй було рекомендовано лікування і спостереження у психіатра.
ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Ірпінська центральна міська лікарня Ірпінської міської ради Київської області» з діагнозом: 163.3 – Інфаркт мозку, викликаний тромбозом мозкових артерій, ГПМК по типу ішемії в басейні лівої СМА, клінічно, з динамічною афазією, ознаками акустично-гностичної афазії. ДЕП ІІ ст. з когнітивним порушенням, лівобічною пірамідною недостатністю. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ст., ризик-3 (високий). Цукровий діабет, 2 тип, ст. медикаментозної компенсації. Внаслідок цих хвороб мати втратила можливість самостійно пересуватися і усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує постійного нагляду та опіки.
Вказав, що він проживає з матір`ю разом в квартирі АДРЕСА_1 , повністю опікується та утримую свою мати.
Просив суд: визнати недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженку міста Єнакієве, Донецької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , встановити над нею опіку, призначити ОСОБА_1 її опікуном.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 люого 2025 року відкрито провадження по справі. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2025 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу.
22 липня 2025 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №308-ц КНП КОР «ОПНМО».

У судове засідання заявник та його представник не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та в якій підтримали заяву, просили її задовільнити.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 , адвокат Руденко Олег Валерійович, в судовому засіданні підтримав заяву ОСОБА_1 та просив її задовільнити.
У судове засідання представник заінтересованої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області не з`явився, направив до суду подання, в якому не заперечували проти задоволення заяви про визнання особи недієздатною та просили встановити над нею опіку, призначивши опікуном її сина.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.
За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. (ч. 1ст. 293 ЦПК України)
Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 25.04.1980 року.
ОСОБА_3 являється інвалідом першої групи підгрупа «А» згідно довідки до акта огляду МСЕК серія АВ № 1102230 від 25.03.2024 року. Критерієм встановлення підгрупи А першої групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб. Даною довідкою їй було рекомендовано лікування і спостереження у психіатра.
Згідно виписки № 2154 від 04.04.2025 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Ірпінська центральна міська лікарня Ірпінської міської ради Київської області» з діагнозом: 163.3 – Інфаркт мозку, викликаний тромбозом мозкових артерій, ГПМК по типу ішемії в басейні лівої СМА, клінічно, з динамічною афазією, ознаками акустично-гностичної афазії. ДЕП ІІ ст. з когнітивним порушенням, лівобічною пірамідною недостатністю. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2ст, ризик-3 (високий). Цукровий діабет, 2 тип, ст. медикаментозної компенсації.
Як вказує заявник, внаслідок цих хвороб ОСОБА_3 втратила можливість самостійно пересуватися і усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує постійного нагляду та опіки.
Встановлено, що ОСОБА_1 з матір`ю проживає разом в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджуються Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 31.01.2024 року № 3244-7001957341 та від 27.01.2025 року № 3244-7002192803.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №308-ц «17» липня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад – судинну атеросклеротичну деменцію, F- 01.800 за МКХ-10; за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; за своїм психічним станом потребує постійного стороннього догляду та встановлення опіки.
Таким чином, враховуючи пояснення представників, надані в судовому засіданні, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, недієздатною.

Згідно з поданням Органу опіки та піклування виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, останній просить суд встановити опіку над ОСОБА_2 , призначивши опікуном її сина призначити ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-384цс16 зроблено висновок, що «за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений».
Розгляд справ про визнання фізичної особи недієздатною здійснюється судом у порядку окремого провадження, визначеному цивільним процесуальним законом.
Згідно із частиною першою статті 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги за місцезнаходженням цього закладу.
Заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (частина перша статті 296 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
За змістом ст. 55 ЦК України опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Згідно із приписами ст. 62 ЦК України опіка встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки, або за місцем проживання опікуна.
Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних стосунках з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливостей особи виконувати обов`язки опікуна.
Згідно з ч. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів.
На підставі ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.
Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.
Відповідно до ч. 3ст. 12ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину, правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.
Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.
Аналізуючи при цьому як норми ЦК України, так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи таку особу, покладає на суд обов`язок вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення піклувальника, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна.
Отже, призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує, перш за все, найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.
Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання піклувальником своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).
Згідно із ст. 41 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ч. 1ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Статтею 59 ЦК України визначено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.
За вимогами ч. 1ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку та піклування над фізичною особою у разі визнання її недієздатною, обмеження її цивільної дієздатності і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4Правил, опікун/піклувальник зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун/піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.
Суд, ухвалюючи рішення про не дієздатність фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Системно проаналізувавши зміст зазначених вище норм права, можливо дійти висновку, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (див. постанову Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).
Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити його опікуном за поданням органу опіки та піклування.
У матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів того, що дійсно ОСОБА_1 проживає спільно з ОСОБА_2 тривалий час, доказів піклування про особу, яка потребує сторонньої допомоги. Інших осіб, які можуть піклуватись про особу та мають бажання і можливості, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву у повному обсязі.
Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч. 6ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, обмежено дієздатним визначається судом, але не може перевищувати двох років.
Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає ОСОБА_3 , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії рішення про визнання особи обмежено дієздатним два роки.
Керуючись ст.39, ч. 1 ст.60 ЦК України, ст.ст.4,12,82,258-259,263-265,299-300 ЦПК України, суд, 
в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна – задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (уродженку м.Єнакієве Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 ) недієздатною.
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (уродженця м.Єнакієво Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатною, - два роки з дня набрання рішенням законної сили.

Роз`яснити учасникам процесу положення ст. 300 ЦПК України, відповідно до якого, скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною.

Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.
Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 23 лютого 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ
Присяжні Максим ШКУРКО
Володимир ШУМУНОВ