ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

18.02.2026	м. Суми	Справа № 920/1685/25	

Господарський суд Сумської області у складі судді Короленко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №920/1685/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Катеринівське” (юридична адреса: вул. Центральна, буд. 98, с. Катеринівка, Шосткинський р-н, Сумська обл., 41443; адреса для листування: а/с12, вул. Терещенків, буд. 44, м. Глухів, Шосткинський р-н, Сумська обл., 41400; код за ЄДРПОУ 34171762), 
до відповідача Інституту луб`яних культур Національної академії аграрних наук України (вул. Терещенків, буд. 45, м. Глухів, Сумська обл., 41400, код за ЄДРПОУ 00497845), 
про стягнення 220400,00 грн

установив:
15.12.2025 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 220400,00 грн (двісті двадцять тисяч чотириста грн 00 коп.) заборгованості, а також 3306,00 грн (три тисячі триста шість грн 00 коп.) судового збору.
15.12.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №920/1685/25 призначено судді Короленко В.Л.
17.12.2025 за електронним запитом суду сформований витяг з ЄДРПОУ, за яким відповідач – Інститут луб`яних культур Національної академії аграрних наук України, зареєстрований як юридична особа з ідентифікаційним кодом 00497845 та місцезнаходженням: вул. Терещенків, буд. 45, м. Глухів, Сумська обл., 41400.
Ухвалою від 22.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/1685/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.
Відповідно до інформації з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» та із системи «Електронний суд» позивач та відповідач мають зареєстровані електронні кабінети в системі «Електронний суд».
На виконання абз. 1 ч. 7 ст. 6 ГПК України копія ухвали від 22.12.2025 про відкриття провадження у справі №920/1685/25 надіслана позивачу та відповідачу відповідно до вимог ч.ч. 6-7 ст.6 ГПК України до їх електронних кабінетів.
06.01.2026 до початку розгляд справи по суті відповідач подав заяву про визнання позову в повному обсязі. Відповідно до поданої заяви відповідач просить прийняти заяву про визнання позову, ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Суд прийняв заяву відповідача про визнання позову та долучив до матеріалів справи.
Згідно з ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.
Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.
Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Відповідно до статті 233 ГПК України за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, судом ухвалене рішення у даній справі.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.
29.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Катеринівське» (виконавець) та Інститутом луб`яних культур Національної академії аграрних наук України (замовник) було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №29/08 (далі договір), предметом якого є надання послуг «оренда сільськогосподарської техніки з оператором (збирання врожаю ярої пшениці)» за ДК 021:2015 (CPV) -77110000-4 послуги пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції.
Згідно п 1.1. договору виконавець зобов`язується надати замовнику послуги: оренда сільськогосподарської техніки з оператором (збирання врожаю ярої пшениці) за ДК 021:2015 (CPV) - 77110000-4 послуги, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплати їх вартість у строки визначені в п. 4.1. цього договору.
Відповідно до п. 3.1. договору, ціна цього договору становить 220400,00 грн. (двісті двадцять тисяч чотириста грн. 00 коп.), в т. ч. ПДВ 36733,33 грн. (тридцять шість тисяч сімсот тридцять три грн. 33 коп.) та може бути зменшена за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди.
Пунктом 4.1. договору передбачено, що замовник здійснює оплату після надання послуг згідно з актом про приймання-передачі послуг, з дня складання акта впродовж 240 (двісті сорок) календарних днів.
Підпунктом 6.1.1. п. 6.1. договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити за надані послуги. Також п.п. 6.1.2. п. 6.1. договору передбачено обов`язок замовника приймати послуги згідно з договором.
На виконання п. 4.1. між позивачем та відповідачем було підписано Акт прийому-передачі (наданих послуг) від 31.08.2023 року на загальну суму 220400 грн. 00 коп. разом з ПДВ, що підтверджує факт надання та приймання послуг.
Разом з актом прийому-передачі (наданих послуг) ТОВ «Катеринівське» було виставлено рахунок за надані послуги з оренди сільськогосподарської техніки з оператором (збирання врожаю ярої пшениці) №20 від 31.08.2023 на загальну суму 220400 грн. 00 коп. разом з ПДВ.
Термін добровільної сплати згідно умов договору сплив 28 квітня 2024 року.
Відповідачем в порушення вимог п.1.1. договору не було сплачено за надані послуги з оренди сільськогосподарської техніки з оператором (збирання врожаю ярої пшениці).
Позивачем з метою врегулювання спірного питання на адресу Інституту луб`яних культур Національної академії аграрних наук України було направлено претензію №53 від 18.11.2025 року з вимогою про відшкодування заборгованості за надані послуги в сумі 220400 грн. 00 коп. Дану претензію відповідачем було отримано 25.11.2025 року.
Претензія була залишена відповідачем без розгляду, а вимога про сплату заборгованості без задоволення, що і стало підставою звернення позивача до суду з позовною заявою за захистом свого порушеного права.
У силу положень статті 509 ЦК України зобов`язанням, зокрема, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з нормами ч.1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається зі змісту спірного договору, за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За результатом розгляду справи та встановлених обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд зазначає, що позовні вимоги є законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідно до матеріалів справи позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача заборгованості, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд задовольняє позов в повному обсязі та стягує з відповідача заборгованість в сумі 220400 грн. 00 коп. 
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача судовий збір в сумі 3306,00 грн.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Згідно зі ст.ст 129, 130 ГПК України суд покладає судові витрати на відповідача в розмірі 50% сплаченого судового збору – 1653,00 грн, та роз`яснює позивачу про його право звернутися до суду з клопотанням на підставі ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» про повернення з бюджету 1653,00грн сплаченої суми судового збору. 
Керуючись статтями 123, 129, 231-233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Інституту луб`яних культур Національної академії аграрних наук України (код ЄДРПОУ 00497845, вул. Терещенків, буд. 45, м. Глухів, Сумська обл., 41400) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринівське» (код ЄДРПОУ 34171762, вул. Центральна, буд. 98, с.Катеринівка, Шосткинський район, Сумська область, 41443) 220400 грн 00коп. (двісті двадцять тисяч чотириста грн 00 коп.) заборгованості та 1653,00грн (одна тисяча шістсот п`ятдесят три грн 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України). 
Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повне рішення складено та підписано 19.02.2026.

Суддя	В.Л. Короленко