ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/17970/25 Суддя (судді) першої інстанції: Діска А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Кузьмишиної О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 із адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, у якому просив («мовою оригіналу»):
- визнати рішення, ухвалені паном ОСОБА_3 від 17.09.2024, 28.08.2024 та 27.08.2024, а також рішення пана ОСОБА_4 від 08.08.2024 та пані ОСОБА_5 від 10.09.2024 щодо ненадання електронних копій запитуваних документів на ознайомлення з матеріалами справи протиправними та відмінити і зобов`язати повторно розглянути заяви від 22 липня 2024 року, від 9 серпня 2024 року, від 28 серпня 2024 року - дві заяви з урахуванням висновків суду;
- надати офіційне тлумачення формулювання, викладеного у відмові відповідача змісту цитати з листа відповідача від 27.08.2024: "У Ваших діях вбачається особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права.";
- встановити, чи відповідає вказане формулювання вимогам законодавства щодо обґрунтованості та чіткості рішень державних органів, зокрема: ст. 2, 19, 40 Конституції України, Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про звернення громадян»;
- визнати відмову відповідача, яка містить вказане формулювання з пункту 2) протиправною, та такою, що не відповідає вимогам закону щодо чіткості та юридичної визначеності та зобов`язати відповідача надати обґрунтовану відповідь відповідно до вимог чинного законодавства та відмінити і зобов`язати відповідача повторно надати відповідь відповідно до чинного законодавства;
- визнати ненадання відповіді на звернення від 02.09.2024 за № C-32350.3/24 протиправною та зобов`язати Офіс уповноваженого надати відповідь.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.
Позиція суду мотивована тим, що позивачем не надано до суду копії свідоцтва про народження дитини чи іншого документу, який би підтверджував те, що ОСОБА_1 є батьком дитини, в інтересах якої він звернувся до суду. Також позивачем не було надано доказів сплати судового збору в належному розмірі.
Суд вказав, що спір у цій справі стосується ймовірних порушень норм Закону України "Про звернення громадян".
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, у червні 2025 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 320/17970/25 та ухвалити нове рішення про відкриття провадження у справі.
Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустив ряд серйозних неточностей при аналізі позовної заяви та додатків до неї; суд визнав наявність медичного документу, який долучено до справи, оглянув його, і в той же час ігнорує або не побачив наявність запису в цьому ж медичному документі Father- Mykhailo Scuba та відповідним перекладом Батько - ОСОБА_6 ; який інший документ очікує суд при тому, що він не зрозумів зміст того документу, що є, з перекладом та апостилем - незрозуміло; суд проігнорував всі доводи в клопотаннях та пояснення і фактично повернув позовну заяву, діючи всупереч інтересам дитини лише з одного мотиву - не сплати судового збору; позивач навів більш ніж достатньо причин для звільнення від судового збору, в тому числі приклад, де за набором тих самих документів інший суддя того ж окружного суду - Білоноженко відкрила провадження по справі проти центру правничої допомоги, який неправомірно відмовив дітям у правничій допомозі.
Апелянт вказує, що фактично, суд діяв всупереч інтересам дитини, як це передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини; на його переконання, він надав до суду більш ніж достатньо доводів для відкриття провадження і ці доводи були повністю проігноровані судом.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2025 року та від 27 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Спірним питанням є можливість звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову з підстав його подання в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 .
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції вказав про відсутність у матеріалах справи доказів батьківства ОСОБА_1 та заявлення ним позовних вимог у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян», а не у інтересах малолітньої дитини, а відтак недоведеність підстав для звільнення від сплати судового збору.
Щодо статусу батька малолітньої дитини, в інтересах якої позивач ОСОБА_1 звертається до суду
Згідно із ч. 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 статті 123 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Колегія суддів врахувала, що додані позивачем документи: копія свідоцтва про шлюб з ОСОБА_7 серія НОМЕР_1 від 10.11.2018, копія медичного документу від 01.02.2022 про народження у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 5:36 год. дитини - ОСОБА_8 , яка містить інформацію про батька - ОСОБА_9 , відповідь Міністерства юстиції України від 27.04.2023 про відмову у здійсненні державної реєстрації народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у лікарні Хартфорду США у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , визначають походження дитини від подружжя, на підставі яких орган державної реєстрації актів цивільного стану засвідчує статус батьків у відповідному документі. 
Дійсно, вказані документи у розумінні Сімейного кодексу України не підтверджують статус позивача ОСОБА_1 як батька малолітньої дитини ОСОБА_2 , проте відмова у отриманні такого документу частково зумовила звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з відповідними зверненнями та запитами, відмова у задоволенні яких і слугувала підставою звернення до суду з цим позовом.
Таким чином, висновки суду першої інстанції в даній частині судова колегія не погоджує.
Щодо можливості звільнення від сплати судового збору, як батька, який діє в інтересах малолітньої дитини на підставі пункту 7 статті 5 Закону України "Про судовий збір"
Відповідно до частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI у відповідній редакції (далі - Закон).
Судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 цього Закону).
За статтею 2 Закону платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
У частині 2 статті 3 Закону визначено перелік об`єктів - заяв до суду, за подання яких судовий збір не справляється, а в статті 5 цього Закону - вичерпний перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг та за видачу судами документів, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.
Зазначену норму слід ураховувати в системному зв`язку зі статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з частиною 1 цієї правової норми у випадках, встановлених законом, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.
Натомість, в силу частини 1 статті 56 Кодексу адміністративного судочинства України права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Таким чином, звертаючись з позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_1 діє як законний представник в розумінні частини 1 статті 56 Кодексу адміністративного судочинства України, а не як фізична особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб відповідно до частини 1 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України.
Законом не передбачено пільги від сплати судового збору законного представника, який звертається в інтересах неповнолітнього, крім законних представників дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (пункт 9 частини 1 статті 5 Закону).
Отже, пільга щодо сплати судового збору визначена пунктом 7 частиною 1 статті 5 Закону не поширюється на ситуацію у цьому випадку.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 640/109/19 та в ухвалі Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №620/1060/21.
Щодо можливості звільнення від сплати судового збору, як батька, який діє в інтересах малолітньої дитини на підставі пункту 12 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір"
Приписами пункту 12 частини 2 статті 3 Закону визначено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Таким чином, від сплати судового збору звільнені батьки, законні представники малолітніх чи неповнолітніх осіб, які звертаються із скаргами про захист прав та/або інтересів малолітньої чи неповнолітньої особи.
Подібний висновок щодо застосування наведених приписів Закону України «Про судовий збір» висловлений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 22.04.2019 у справі № 9901/108/19 (провадження № 11-394заі19) та Верховним Судом у постановах від 23.09.2021 у справі № 480/2043/19 та від 13.04.2022 у справі № 120/1647/20-а.
За правилами статті 160 Сімейного кодексу України неповнолітня дитина не вправі самостійно визначати місце свого проживання та проживає з батьками або одним з батьків.
Батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей (частина перша статті 242 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2026 року у справі №320/484/25 вказав, що при вирішенні питання щодо звільнення від сплати судового збору осіб, які є законними представниками малолітньої чи неповнолітньої особи, слід виходити з того, чи спричинено оскаржуваними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушення законних прав та інтересів такої особи.
З`ясовуючи наявність порушеного права малолітньої дитини ОСОБА_2 , колегія суддів враховує наступне.
У позовній заяві від 19.03.2025 позивач вказав про те, що приводом для звернення до суду є отримання відмов від відповідача: ОСОБА_10 від 17.09.2024, 28.08.2024 та 27.08.2024, а також рішення пана ОСОБА_4 від 08.08.2024 та пані ОСОБА_5 від 10.09.2024. Позивач звернувся до офісу уповноваженого для отримання копій рішень і інших документів відповідно до статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", де запитувач має право обирати спосіб і форму надання запитуваної інформації; запитав отримання копії документів електронним шляхом; з аналогічними проханнями позивач вже звертався до МЗС України і отримував запитуване. 
Також позивач зазначив, що пан ОСОБА_11 отримав як підписану заяву цифровим підписом так і має в розпорядженні з інших заяв копію паспорта, про що йому було вказано в зверненні; таким чином він мав змогу однозначно встановити особу заявника. Посадові особи офісу уповноваженого з прав людини, включно з паном уповноваженим Лубінцем в результаті ненадання доступу до копій документів порушили не тільки Закон України "Про звернення громадян", а ще й статтю 24 Конституції України, оскільки позивача, як представника дитини (а отже і саму дитину) ставлять в нерівні умови по відношенню до інших заявників, які перебуваючи в Україні можуть прийти до офісу уповноваженого; статтею 24 Конституції України прямо заборонена дискримінація по будь яким ознакам, в тому числі і по місцю перебування.
У заяві від 11.05.2025 позивач наголосив на тому, що заявлений адміністративний позов безпосередньо спрямований на захист прав та інтересів малолітньої дитини, а не лише на реагування на порушення Закону України "Про звернення громадян"; оскаржувані дії Офісу Уповноваженого з прав людини стосуються надання матеріалів справи, що пов`язана із реєстрацією народження дитини, яка не була завершена протягом тривалого часу (близько 2 років); Офіс припинив розгляд справи, при цьому створюючи необґрунтовані бюрократичні перешкоди, щодо доступу до матеріалів справи, які фактичного перешкоджають реалізації основоположного права дитини - права на юридичне визнання її існування (правовий статус особи).
Також позивач вказав про те, що заявлений адміністративний позов необхідно оцінювати в контексті його мети - захисту прав дитини на державне визнання її народження, що є базовою умовою реалізації всіх інших її прав.
Враховуючи підстави звернення до суду, предмет позовних вимог та наявність порушення законних прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_2 , звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не зобов`язаний сплачувати судовий збір відповідно до положень пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з частиною 3 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до приписів статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Апеляційним судом встановлено помилкове застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до безпідставного повернення заяви позивача, у зв`язку з чим, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апелянта про постановлення апеляційним судом рішення про відкриття провадження у справі судова колегія залишає без задоволення, з огляду на відсутність відповідних повноважень за наслідками перегляду ухвали про повернення позовної заяви. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 312, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2  задовольнити частково.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року скасувати, справу № 320/17970/25 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Кузьмишина