Провадження 2/557/120/2026
Справа 557/1453/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року  с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:
судді Оленич Ю.В.,
секретарі судового засідання Довгалець Н.М., Дацюк (Файлер) І.С.,
номер справи 557/1453/25,
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Мороз Людмили Святославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визначення місця проживання дітей,
за участю представників учасників справи:
представника позивача - ОСОБА_4 ,
представника відповідача - ОСОБА_5 ,
представника третьої особи - Власюк І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи
ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування позову зазначено, що 08 жовтня 2016 року у Гощанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_6 .
Представник позивача зазначає, що строни по справі через погіршення сімейного життя понад три роки проживають окремо, при цьому позивач разом із дітьми та своїми батьками проживає на АДРЕСА_1 , а відповідач - на АДРЕСА_2 .
Як зазначено представником у позові, відповідач рідко відвідує дітей та матеріально їм не допомагає, в той час як позивач повністю забезпечує їх та створив їм належні умови для розвитку і проживання.
Оскільки позивач повністю займається виховним процесом, створив дітям комфортні умови проживання та розвитку, вони забезпечені продуктами харчування та одягом, меблями та іншими побутовими речами, представник останнього, посилаючись на приписи ст. 141, 161 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 6, 9 Декларації прав дитини, просить визначити місце проживання дітей сторін по справі разом з батьком ОСОБА_3 .
08 листопада 2025 року ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_5 до суду подано відзив на позовну заяву, у якому позивач просить визначити місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_3 у період з 01 вересня 2025 року до 30 травня 2026 року (впродовж навчального року), а у період з 01 червня 2026 року до 30 серпня 2026 року (впродовж літніх канікул) - з нею за місцем її проживання. В обґрунтування такої позиції у відзиві зазначено, що ОСОБА_2 усвідомлює і розуміє, що в силу свого матеріального стану, житлових умов та соціального статусу на даний час не може конкурувати з позивачем щодо створення умов для проживання та навчання дітей, разом з тим, не зважаючи на складні сімейні обставини, відповідач приймає всі міри для покращення свого фінансового стану та створення належних умов за місцем її проживання в с. Угільці.
22 грудня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, які остання просила долучити до матеріалів справи та таку розглянути без участі військової частини на підставі наявних матеріалів. У своїх поясненнях представник зазначила, що сам факт встановлення місця проживання дитини з військовослужбовцем не є самостійною та безумовною підставою для його звільнення з військової служби. Відповідно до вимог законодавства підставою для звільнення є не проживання дитини разом із військовослужбовцем, а факт самостійного виховання та утримання дитини, який має бути підтверджений рішенням суду. Таким чином, встановлення місця проживання дітей з одним із батьків не тотожне визнанню того, що цей з батьків самостійно виховує та утримує дитину, оскільки інший з батьків може брати участь у вихованні, утриманні та забезпеченні дитини. Отже, лише за наявності рішення суду, яким прямо встановлено, що військовослужбовець самостійно виховує та утримує дитину, можуть виникати правові підстави для застосування відповідної норми закону щодо звільнення з військової служби.
Позивач ОСОБА_3 у вступному слові заявлені вимоги підтримав з підстав, які є аналогічними, зазначеним у позові та пояснив, що вже понад три роки вони з відповідачем проживають окремо, при цьому їх діти проживають разом з ним на АДРЕСА_3 , де відповідач приблизно раз на тиждень їх провідує. Відповідаючи на запитання ОСОБА_3 повідомив, що діти проживають разом з ним за спільною згодою з позивачем і на даний час його права не порушені, однак, аби уникнути порушення таких у майбутньому, бажає, щоб місце проживання дітей разом з ним було визначено рішенням суду.
Представник позивача ОСОБА_4 у вступному слові також підтримала заявлені позовні вимоги, вказавши на наявність між сторонами спору, покликаючись при цьому на висловлену відповідачем у відзиві позицію щодо часткового визнання позову.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 у вступному слові висловили позицію щодо позову, яка є аналогічною, зазначеній у відзиві. Додатково відповідач зазначила, що в силу грубого відношення до неї позивача, який застосував фізичне насильство, та його матері, залишила дітей та проживає окремо. На даний час відповідач не проти того, щоб діти і на далі ще протягом двох років проживали з батьком, оскільки їй необхідно офіційно працевлаштуватися, покращити свій матеріальний стан та умови проживання для дітей у будинку, де вона мешкає.
Представник органу опіки та піклування Гощанської селищної ради Власюк І.В. у вступному слові підтримала наданий органом опіки та піклуванні висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком ОСОБА_3 . Вказала на те, що такий висновок було надано після детального з`ясування обставин, обстеження умов проживання сторін, з`ясування їх думки щодо посталеного питання, в тому числі думки ОСОБА_2 , яка була згідна з тим, щоб її діти проживали з батьком ОСОБА_3 , а їй надали можливість спілкуватися з ними та приймати участь у їх вихованні.
Представник третьої особи військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника військової частини.
Процесуальні дії у справі
05 вересня 2025 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей в окремі самостійні провадження; виділено в самостійне провадження позовну вимогу про розірвання шлюбу; позовну заяву в частині визначення місця проживання дітей прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
21 листопада 2025 року, 05 та 19 січня 2026 року задоволені клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
24 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача і зобов`язано орган опіки та піклування Гощанської селищної ради надати висновок щодо розв`язання спору.
18 грудня 2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.
20 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків, посановлено заслухати думку дітей, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2  з 08 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року, що набрало законної сили 01 грудня 2025 року, було розірвано.
Вказані обставини стверджуються даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Гощанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області 08 жовтня 2016 року, та рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/131372192).
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується даними відповідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_3  від 16 травня 2017 року та серії НОМЕР_4 від 02 травня 2017 року, виданих Мальнівською сільською радою Гощанського району Рівненської області.
Як убачається із витягів з реєстру територіальної громади від 30 липня 2025 року та даних відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30 липня 2025 року за №16-42/117, позивач та неповнолітні діти сторін по справі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з характеристикою, виданою старостою Воскодавського старостинського округу Вертелецьким В., відповідач ОСОБА_3 виховує двох неповнолітніх дітей, проживає у будинку з батьками, в громадських місцях та побуті скромний, ввічливий, громадського порядку не порушує.
За інформацією КЗ «Територіальний центр соціальних послуг» Гощанської селищної ради від 10 грудня 2025 року №01-07/633 та долучених до неї матеріалів працівником комунального закладу спільно з працівниками служби у справах дітей Гощанської селищної ради здійснено вихід для проведення оцінки потреб сім`ї ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт оцінки потреб сім`ї/особи та висновок оцінки потреб сім`ї. За результатами проведеної оцінки потреб сім`ї, складні життєві обставини ОСОБА_3 не підтвердилися, сім`я позивача в складних життєвих обставинах не перебувала, послугу соціального супроводу не отримувала.
Відповідно до наявного в матеріалах справи акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 від 10 грудня 2025 року, умови проживання задовільні, в будинку чисто, достатньо облаштовано меблями старого зразка, є побутова техніка, сім`я має продукти харчування, утримує підсобне господарство. Діти мають окрему кімнату, де облаштовано місце для сну, відпочинку та навчання.
Про те, що діти сторін по справі проживають разом із батьком за вказаною вище адресою, а відповідач - окремо, у судовому засіданні вказали також допитані судом свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 
ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача, окремо зазначила, що її колишня невістка ОСОБА_2 , з якою свідок перебуває у конфліктних стосунках, чотири роки тому залишила сім`ю та проживає окремо, дітей повністю забезпечує її син, в якого для цього достатня заробітна плата, а догляд за дітьми, коли син на роботі, здійснює вона. Свідок охарактеризувала ОСОБА_2 , як таку, що не бажала доглядати дітей, покидала їх та не несла за них ніякої відповідальності як мама. Після того, як остання залишила сім`ю, вона з дозволу забирала меншого сина до себе, однак залишила такого на свою матір, яка попросила дитину забрати. Спроб самостійно забрати дітей зі сторони ОСОБА_2 не було.
Із даних довідки №01-28-33 від 01 серпня 2025 року установлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 навчаються у Малинівській гімназії Гощанської селищної ради.
Також судом установлено, що ОСОБА_3 з 20 лютого 2025 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, де за період з лютого по липень 2025 року отримав дохід, що становить 123 071,52 грн та що стверджується даними довідок за №609 від 02 червня 2025 року та за №76 від 04 серпня 2025 року.
З інформації служби у справах дітей Бугринської сільської ради №01-19/97 від 09 грудня 2025 року, пояснень ОСОБА_2 від 04 грудня 2025 року судом убачається, що начальником служби проведено бесіду з ОСОБА_2 стосовно визначення місця проживання її малолітніх дітей з батьком та встановлено, що вона не заперечує, щоб діти проживали з батьком, але хоче мати можливість спілкуватися з ними та відвідувати їх. Також служба інформує, що умови для проживання дітей у будинку ОСОБА_2 на АДРЕСА_4 не створені.
КУ «Центр надання соціальних послуг» Бугринської сільської ради складено оцінку потреб сім`ї відповідача, де зазначено, що родина ОСОБА_2 не перебуває на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах, мати спроможна виховувати дітей, але у зв`язку з фінансовими та житловими труднощами, утримувати дітей не може.
З даних акта обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_4  від 04 грудня 2024 року встановлено, що у будинку за адресою проживання відповідача умови для виховання, навчання та розвитку дітей не створені, відсутні спальні місця, місця для вивчення уроків, іграшки. Мати не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, навідує дітей кожні вихідні, цікавиться навчальними досягненнями синів, купує їм солодощі, але забезпечити їм інші фінансові витрати не може, оскільки заробляє тимчасовими заробітками невеликі кошти.
За дамими характеристики №411 від 09 грудня 2025 року, виданої Бугринською сільською радою Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується добре, на даний час ніде не працює, не перебуває на обліку у центрі зайнятості, підробляє тимчасовими заробітками. Власного житла не має, проживає у будинку родичів.
Із повідомлення ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 08 грудня 2025 року за №223533-2025 убачається, що ОСОБА_3 протягом року двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; ОСОБА_2 протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалася.
Висновком щодо вирішення спору, який був наданий суду на виконання вимог ст. 19 СК України, орган опіки та піклування Гощанської селищної ради вважає, що визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із батьком ОСОБА_3 є доцільним.
Вказаним висновком стверджується, що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Гощанської селищної ради 16 грудня 2025 року при розгляді питання про доцільність/недоцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були вислухані діти, які висловили думку, про те, що вони бажають проживати із батьком і хочуть, щоб мама їх відвідувала також. Мати дітей ОСОБА_2 на засіданні комісії не заперечувала, щоб її сини проживали разом із батьком ОСОБА_3 , пояснюючи це тим, що вона не має фінансових можливостей їх утримувати. Позивач ОСОБА_3 на засіданні комісії повідомив, що бажає визначити місце проживання дітей за собою, щоб мати більші повноваження під час виконання батьківських обов`язків, оскільки діти від народження проживають з ним та він самостійно займається їх вихованням та фінансовим забезпеченням. Водночас ОСОБА_3 зауважив, що перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю не чинить та не заперечує проти їх побачень і спілкування.
Під час судового розгляду судом у присутності психолога ОСОБА_10 було заслухано малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , які повідомили про те, що проживають з татом та дідусями і бабусями, а їх мама проживає в с. Угільці окремо, водночас вони за нею сумують, люблять коли мама до них приїздить на вихідні, грається з ними, дає гроші та привозить цукерки, бажають, щоб мама з татом проживали разом, оскільки люблять їх обох. На даний час ОСОБА_11 висловлює бажання проживати разом з татом, оскільки не бажають змінювати школу, а ОСОБА_12 - висловив бажання проживати трішки з мамою і трішки з татом.
Позивач, вказуючи на те, що самостійно виховує та утримує дітей, в той час як матір участі у вихованні та утриманні дітей не бере, проживає окремо, наполягає на визначенні місця проживання дітей з ним шляхом постановлення відповідного судового рішення.
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
У ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні правата обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 1, 2 ст. 160 СК України).
За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.
Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.
Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено, що за час перебування у шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилося двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з батьком ОСОБА_3 за його зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , окремо від відповідача, яка на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Предметом позову у даній справі є визначення місця проживання дітей сторін по справі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дітей був ініційований батьком, з яким діти і так фактично проживали і продовжують проживати. Мати дітей не вимагає зміни їх місця проживання, оскільки у зв`язку з фінансовими та житловими труднощами, на даний час не може забезпечити належні умови проживання дітей з нею, водночас відвідує синів та спілкується з ними, про що у судовому засіданні безпосередньо вказали сторони по справі та самі діти.
Такі ж обставини щодо позиції сторін у справі відображені і у висновку органу опіки та піклування Гощанської селищної ради від 17 грудня 2025 року про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно якого на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 зазначила, що не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком, позивач вказав, що перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю не чинить.
Після звернення батька дітей до суду з позовом про визначення місця проживання дітей відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання дітей разом з нею не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей з нею, як матір`ю, суду не надано.
В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дітей щодо місця їх проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дітей і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом.
Таким чином, жодних доказів оспорення відповідачем місця проживання малолітніх дітей з батьком, стороною позивача не надано, не вказано на такі докази і при обґрунтуванні заявлених позовних вимог, а тому суд вважає, що сторони по справі, які проживають окремо, ще до звернення ОСОБА_3 до суду з цим позовом фактично дійшли згоди про те, що малолітні діти проживатимуть разом із батьком, як це і передбачено положеннями ст. 160 СК України.
З огляду на вищезазначене суд відхиляє твердження представника позивача з приводу наявності спору між сторонами щодо місця проживання дітей, оскільки таке не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.
Що стосується доводів позивача про те, що мати проживає окремо та зрідка провідує дітей, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, що у судовому засіданні ствердили також свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то суд зауважує, що такі обставини належать до предмету доказування у справах про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у зв`язку з чим відхиляються.
Об`єктивних даних про те, що відповідач заперечує щодо проживання дітей разом із позивачем, або ініціює на час розгляду справи питання щодо проживання дітей разом із нею суду не надано.
За наведеного суд вважає, що у даній справі сторони, як це і передбачено положеннями ст. 160 СК України, визначили місце проживання дітей з батьком за взаємною згодою, що не потребує втручання з боку органу опіки та піклування, а також будь-якого судового захисту прав позивача.
Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору), - у суді.
За відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують.
За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей, які фактично проживали і проживають разом з ним, між батьками дітей виник спір щодо їх місця проживання.
Суд зауважує, що зверненню до суду з позовом має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання, при цьому той з батьків, хто звертається до суду має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 липня 2024 року у справі №127/16211/23 та від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23.
Завданням цивільного судочинства, визначеним ст. 2 ЦПК України, є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав, а не таких, які можливо будуть порушені у майбутньому.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року №509/5080/18).
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач заявив передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та, принаймі, існувати на час вирішення справи у суді, який у даному випадку — відсутній.
Тому, за вказаних обставини, суд приходить висновку про те, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити, оскільки останній не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачем.
Розподіл судових витрат
Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 2, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Мороз Людмили Святославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визначення місця проживання дітей - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
-позивач ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
-відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ;
-треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради, місцезнаходження: 35400, с-ще Гоща, вул. Незалежності, буд. 72, ЄДРПОУ 04385416; військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, місцезнаходження: АДРЕСА_7 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.
Суддя Оленич Ю.В.