ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24236/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 ( суддя Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі №160/24236/25 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, у якій просить: 
визнати протиправним рішення Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту викладене у листі №518/5329 від 25.06.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні та отриманні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька, ОСОБА_2 , на підставі того, що він досяг повноліття та не був утриманцем померлого військовослужбовця;
зобов`язати Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю його батька, ОСОБА_2 , під час проходження останнім військової служби за мобілізацією.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 03.11.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Інгулецької районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу. ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько, ОСОБА_2 , помер від захворювання, набутого під час проходження військової служби за мобілізацією, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України №1387 від 25.02.2025 року, яким встановлено причинний зв`язок смерті із проходженням військової служби. З метою реалізації свого права на соціальний захист позивач звернувся до уповноваженого органу — військової частини НОМЕР_2 — із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька, надавши повний пакет необхідних документів, який було направлено до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту. Листом №518/5329 від 25.06.2025 року позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з мотивів досягнення ним повноліття та відсутності статусу утриманця померлого військовослужбовця. Позивач вважає зазначене рішення протиправним, оскільки воно суперечить чинній редакції статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не передбачає вікових обмежень для дітей загиблого військовослужбовця, а відтак оспорюваний акт порушує його право на отримання гарантованої державою одноразової грошової допомоги.
Позивач не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки за своєю правовою природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника), а тому виключення із кола осіб, які мають право на отримання допомоги, дитини військовослужбовця з підстав дати її народження не відповідає змісту і меті закону та є дискримінаційним.
У відзиві на позовну заяву від 17.09.2025року Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту заперечила проти позову і просила в його задоволені відмовити повністю. 
Відзив мотивовано тим, що на дату загибелі ОСОБА_2 позивач досяг 23-річного віку. Тому він не вважається утриманцем (непрацездатною особою), тобто таким, що має право на пенсію в разі втрати годувальника або такою, якій призначено даний вид пенсії за загиблого. 
Відповідно до статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (Закон № 2011-ХІІ) (в редакції, чинній станом на 17.07.2024 – дату смерті батька позивача) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). 
Пунктом 2 Постанови № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога (в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону № 2011-ХІІ. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. 
Відповідач стверджує, що право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця, а тому для визначення такого права в цьому спорі підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на таку дату – 18.01.2024. За таких обставин, оскільки позивач не надав документи, що підтверджували б факт перебування його на утриманні батька, відповідач правомірно відмовив у призначенні та отриманні одноразової грошової допомоги.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 18 грудня 2025 року задовольнив вимоги ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Комісія Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту при прийняті рішення відповідно до протоколу № 737 від 28.05.2025 року за результатами розгляду заяви позивача зобов`язана була застосовувати Закон № 2011-ХІІ в редакції Закону № 3515-ІХ, оскільки останній вже був чинним (набрав чинності 29.03.2024) як в день подання позивачем відповідної заяви (21.0.2025 року), так і в день прийняття оскаржуваного рішення
З апеляційною скаргою звернувся відповідач- Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
Колегією суддів з`ясовано, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконуому Ігулецької районної ради народних депутатів м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 03.11.1994 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер від захворювання, яке набув під час проходження ним військової служби за мобілізацією. Факт пов`язання смерті ОСОБА_2 із проходженням військової служби підтверджено Витягом із Протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України №1387 від 25.02.2025 року.
Задля реалізації своїх прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 звернувся до уповноваженого органу – військової частини НОМЕР_2 , із Заявою про виплату йому належної одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька – ОСОБА_2 , від захворювання отриманого останнім під час проходження військової служби за мобілізацією.
Листом №518/5329 від 25.06.2025 року Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту відмовила ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька на підставі того, що він «досяг повноліття та не був утриманцем померлого військовослужбовця, відповідно до ст.161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не належить до переліку осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги»
Вважаючи неправомірною відмовою у призначенні та отриманні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими, відповідно до яких суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. в частині визнання протиправним і скасування рішення відповідача, оформлене протоколом засідання Комісії від 11.10.2024 № 30/д.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України “Про Збройні Сили України”, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей” та іншими законами.
Згідно зі статтею 41 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (пункт 1 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідно до пункту 10 статті 163 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абзацом першим пункту 20 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2024 № 714) (Порядок № 975), особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів, у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей – іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.
Абзацами першим і другим пункту 23 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання – для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Алгоритм опрацювання документів, які подаються для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Силу України в період дії воєнного стану визначений Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 № 45, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за № 176/39232 (Порядок № 45).
Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 45 члени сім`ї звертаються до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2.
Районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням (абзац перший пункту 4.2 Порядку № 45).
Згідно з абзацом третім пункту 4.3 Порядку № 45 результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (через Управління соціальної підтримки).
Відповідно до абзаців третього і четвертого пункту 4.4 Порядку № 45 після тримання підтвердження Кадрового центру Збройних Сил України щодо віднесення загиблого військовослужбовця до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану Департамент соціального забезпечення доводить до обласних (Київського міського) ТЦКСП результати попереднього опрацювання документів для їх перевірки щодо відповідності чинному законодавству та впродовж 3-х робочих днів опрацьовує отримані від них пропозиції.
В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони.
Таким чином, рішення за результатами розгляду заяв про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000,00 грн, встановленої Постановою № 168, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України приймається Комісією Міноборони.
Згідно з абзацами першим і другим пункту 3 статті 162 Закону № 2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням розміру одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15 мільйонів гривень.
Відповідно до статті 161 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній з 25.08.2022 по 29.03.2024) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Абзацами першим і другим пункту 2 Постанови № 168 (в редакції, чинній з 11.08.2023 по 20.06.2024) встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-12 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Отже, згідно з чинним на день загибелі ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть -17.07.2024 року) законодавством право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000,00 грн, встановлену Постановою № 168, мали:
батьки;
один із подружжя, який не одружився вдруге;
діти, які не досягли повноліття;
утриманці загиблого (померлого).
Таке право виникло у вищенаведений осіб у день його загибелі, тобто 17.07.2024 року, оскільки після 29 березня 2024 року набрали чинності зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які скасували вікові обмеження для дітей загиблих захисників.
Таким чином, повнолітні діти тепер мають право на отримання одноразової грошової допомоги нарівні з іншими членами сім`ї, незалежно від того, чи були вони утриманцями загиблого.
Одноразова грошова допомога розподіляється рівними частками між усіма особами, які мають на неї право (батьки, вдова/вдівець, діти).
Додатково колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення ОГД у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.
Повертаючись до обставин справи колегія суддів зазначає, що батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної ВЛК ЗСУ від 25.02.2025 року №1387 і свідоцтвом про смерть від 17.07.2024 серія НОМЕР_3 .
Із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю батька позивач звернувся до Адміністрації Державної спеціалізованої служби транспорту 01.04.2025 року, а оскаржуване рішення Комісія прийняла 28.05.2025 року.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Комісія при прийняті рішення за результатами розгляду заяви позивача зобов`язана була застосовувати Закон № 2011-ХІІ в редакції Закону № 3515-ІХ, оскільки останній вже був чинним (набрав чинності 29.03.2024) як в день подання позивачем відповідної заяви, так і в день прийняття оскаржуваного рішення.
Щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю його батька, ОСОБА_2 , під час проходження останнім військової служби за мобілізацією.
Суд не може підміняти собою орган державної влади та брати на себе його дискреційні повноваження (право на власний розсуд приймати рішення).
Тільки спеціальна комісія при Міністерстві оборони має право встановлювати наявність усіх підстав для виплати, які в даній справі не встановлювалися та не досліджувалися.
Суд лише перевіряє законність дій ТЦК або Міноборони.
Таким чином, замість прямого наказу "виплатити гроші", суд має використовувати формулювання, що зобов`язують орган переглянути справу: визнає відмову у призначенні допомоги протиправною, скасовує протокол комісії, яким було відмовлено у виплаті та зобов`язує Міноборони повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним і скасування рішення відповідача, оформлене протоколом засідання Комісії від 28.05.2025 № 737. 
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland» заява № 49684/99).
Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 в адміністративній справі №160/24236/25 в частині задоволення вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, оформлене протоколом засідання Комісії від 28.05.2025 № 737. 
Зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю його батька, ОСОБА_2 , під час проходження останнім військової служби за мобілізацією.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 березня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко